ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 листопада 2023 року           справа №200/1728/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 р.  у справі  № 200/1728/23 (головуючий суддя Христофорова А.Б., суддів Галатіної О.О., Льговської Ю.М.)   за позовом    ОСОБА_1   до   Національного банку України про   визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,- 
                                                      ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Національного банку України (далі – відповідач), в якому просив:  визнати порушення прав позивача через неналежний розгляд скарги “на порушення ліцензійних умов ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП” від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023); зобов`язати Національний Банк України, в строк встановлений судом, повторно розглянути скаргу позивача “на порушення ліцензійних умов ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП” від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) з наданням обґрунтованих відповідей на всі порушені в ній питання.   
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 17.03.2023 позивачем було направлено на адресу відповідача скаргу «на порушення ліцензійних умов ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТГРУП”» від 17.03.2023 року (вх.№А-146407/7/5097 від 20.03.2023р.).
19.04.2023 позивачу надійшов лист від 18.04.2023 за №А-140004/26870 в якому на його думку міститься необґрунтована, неповна та неправдива інформація та відсутні відповіді на порушені в скарзі питання, що є порушенням прав позивача на звернення та отримання обґрунтованої відповіді. 
Позивач зазначає, що звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді, саме так про це зазначається у пункті 32 постанови ВС від 31.07.2020 у справі №826/3849/16.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв(клопотань).
З огляду на думку позивача необґрунтовану та неправдиву відповідь у листі відповідача  від 18.04.2023 за №А-14- 0004/26870 вбачається порушення його права на належний розгляд скарги від 17.03.2023 відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив залишити її без задоволення, рішення суду без змін, визнати подання апеляційної скарги ОСОБА_1 зловживанням процесуальними права та повернути її скаржнику.
В обґрунтування зазначено, що 17.03.2023 позивачем повторно подано скаргу щодо взаємовідносин, які склалися з Товариством. У зазначеній скарзі позивач просив надати “правдиву” відповідь про вжиті заходи за скаргою. 
Фактично, така скарга зводилася до питань, які вже були предметом розгляду зі сторони Національного банку, на які листами за вих. № 14- 0004/116758 від 08.12.2021, за вих. № 14-0004/70112 від 07.10.2022 та за вих. № 18-0006/22315 від 31.03.2023 надано відповіді на попередні скарги позивача, які стосувалися врегулювання відносин з Товариством.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі – Закон № 393/96-ВР), не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Про вказане позивач був проінформований листом від 18.04.2023 № 14-0004/26870.
Щодо твердження позивача про те, що інформація у листах НБУ є недостовірною, звертає увагу на те, що вказані листи (відповіді) були надані позивачу, зокрема, і на підставі листів Товариства, про що чітко зазначено у листах НБУ від 08.12.2021 № 14-0004/116758, від 07.10.2022 14-0004/70112. Наведене вище спростовує доводи скаржника про необґрунтованість судового рішення, а отже, і відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги.
Також, відповідач зазначає, що подана апеляційна скарга підлягає поверненню з огляду на те, що апеляційна скарга містить образливі висловлювання щодо судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_2 та тверджень про те, що висновок суду у даній справі є завідомо неправдивий та містить ознаки службового підроблення скоєного групою осіб за попередньою змовою з метою надання неправомірної вигоди суб`єкту владних повноважень (НБУ). Вказане вочевидь не відповідає стилю спілкування, у діловому мовленні, що використовується в офіційному спілкуванні (між установами, окремою особою і установою, між посадовими особами тощо), по своїй суті виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що неприпустимо при оформленні апеляційної скарги.
Такі дії є виявом неповаги до суду. Подання такої апеляційної скарги є зловживанням скаржником його процесуальним правом, невиконанням обов`язку керуватися завданням адміністративного судочинства.
Національний банк вважає, що подання скаржником такої апеляційної скарги є виявом неповаги до суду та як наслідок - зловживанням процесуальними правами у розумінні статті 45 КАС України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Позивач, звернувся до відповідача зі скаргою датованою 19.11.2021, яка отримана відповідачем 22.11.2021 за вх. № А-146407/3/37882, щодо захисту його прав, як споживача та людини шляхом призначення перевірки діяльності на ринку фінансових послуг ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП” (далі по тексту – Товариство) та вжиття заходів реагування з подальшим прийняттям рішення про заборону діяльності на ринку фінансових послуг Товариства. 
Вказана скарга була обґрунтована тим, що 31.03.2021 між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі – ФОП ОСОБА_3 ) було укладено договір № 602001649970 на придбання товару. Проте станом на 01.09.2021, як і станом на 19.11.2021 позивач не отримав товар від постачальника. Окрім цього позивач зазначав про те, що умови укладеного договору не містять повну інформацію про фінансові послуги Товариства, що є порушенням прав споживача. Серед іншого, позивач вказував на наявність ознак фінансового шахрайства.
За результатами розгляду скарги позивача від 22.11.2021 за вх. № А-146407/3/37882, Національним банком було надано відповідь № 14-0004/116758 від 08.12.2021.
Вказаною відповіддю було повідомлено позивача про те, що заява (клопотання) фізичної особи не є підставою для відкликання (анулювання) ліцензії, виданої небанківській фінансовій установі на провадження діяльності з надання фінансових послуг, що узгоджується з положеннями статті 381 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”.
Також, позивача було проінформовано про те, що Національний банк не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожного окремого звернення. У випадку встановлення порушень товариством вимог законодавства про фінансові послуги, під час здійснення інспекційної перевірки, до зазначеного товариства будуть вжиті заходи відповідного реагування.
Також, Національний банк надіслав до Товариства запит. 
У відповідь на вказаний запит Товариство повідомило, що 31.03.2021 між позивачем та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір про отримання товарів в системі Плати Пізніше № 60200164970, відповідно до якого, позивач повинен був отримати товар та зобов`язався здійснювати платежі згідно Графіку, визначеному Договором. Також Товариство повідомило, що між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір факторингу, на підставі якого всі права вимоги платежів, у тому числі за Договором, перейшли від ФОП ОСОБА_3 до Товариства. Серед іншого Товариство зазначило, що з 31.03.2021 по 30.07.2021 позивачем своєчасно здійснювалися оплати згідно Графіку сплати місячних платежів, наведеного в Договорі, навіть більшими сумами, аніж планові розміри платежів, а претензій до отриманого згідно Договору товару не було. Також, Товариство поінформувало, що на їх електронну адресу позивачем було направлено заяву від 02.10.2021, в якій останній просив повернути сплачені кошти згідно Договору у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_3 не виконав свої зобов`язання за Договором, та у зв`язку з тим, що позивач не укладав Договір саме з Товариством.
Відповідно до наданої Товариством інформації, останнє звернулося до ФОП ОСОБА_3 задля з`ясування факту отримання позивачем товару, визначеного Договором, у відповідь на що ФОП ОСОБА_3 було підтверджено факт отримання позивачем товару та надано копію експрес-накладної ТОВ “Нова Пошта”. Товариство зауважило, що 08.11.2021 на адресу електронної пошти позивача було відправлено відповідь листом за вих. № 450031 та додано розрахунок залишкової заборгованості. Відносно зауваження, що в Договорі не зазначено всю необхідну інформацію про Товариство, останнє звернуло увагу, що пунктом 8.1 Договору визначено, зокрема, що в момент підписання Договору всі існуючі і майбутні права постачальника за Договором відступаються на користь Процесинг-центру. В пункті 7 Договору зазначено інформацію щодо Процесинг-центру, а саме щодо Товариства.
09.09.2022 (вх. № А-146407/4/19650) Національним банком було отримано заяву позивача про перевірку достовірності інформації в листі Національного банку України від № 14-0004/116758 від 08.12.2021 за наслідком якої, позивач просив невідкладно призначити повну перевірку діяльності Товариства на ринку фінансових послуг, надати відповіді на порушені позивачем питання, притягнути винних осіб Товариства за надання НБУ неправдивої інформації про що надати відповідь не пізніше 15.09.2022.
За результатами розгляду заяви позивача від 09.09.2022 (вх. № А-146407/4/19650) Національним банком було надано останньому відповідь № 14-0004/70112 від 07.10.2022. 
Вказаною відповіддю відповідач повідомив позивача про те, що Національний банк в межах повноважень надав відповідь на попередню скаргу.
Крім того відповідач повідомляв позивача про те, що надіслав повторний запит до Товариства. Вказував, що у відповідь на запит Товариством повторно надано інформацію щодо укладеного Договору про отримання товарів в системі Плати Пізніше та Договору факторингу від 07.12.2017, відповідно до якого всі права вимоги за Договором перейшли до Товариства. Додатково Товариство поінформувало, що в грудні 2021 року позивачем було подано до Великоновосілківського районного суду Донецької області позовну заяву про визнання недійсними відповідних умов Договору № 60200164970 та Договору № 60200164970 в цілому. Товариство також повідомило, що за результатами розгляду справи у липні 2022 року судом ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та станом на 20.09.2022 зазначене рішення суду оскаржується позивачем в суді апеляційної інстанції.
Щодо вимоги позивача про надання Національним банком інформації стосовно форми та суті Договору, відповідач звертав увагу, що функції Національного банку, визначені у статтях 6 та 7 Закону України “Про Національний банк України”, не передбачають права надавати роз`яснення чинного законодавства України. Так, для отримання роз`яснень щодо змісту та застосування законодавства України, а також з інших питань юридичного характеру відповідач рекомендував звертатись до адвокатів, юридичних фірм, тощо.
Також сповіщав про те, що Національний банк не здійснює перевірки фінансових компаній на підставі кожного окремого звернення та повідомив про те, що інформація, зазначена у заяві буде врахована Національним банком при здійсненні нагляду за діяльністю Товариства на ринках фінансових послуг.
Крім цього судом було встановлено, що 07.03.2023 (вх. № А-146407/6/4161) Національним банком було отримано лист позивача щодо застосування заходів впливу до ФОП ОСОБА_3 , призначення інспекційної перевірки діяльності Товариства з 2017 року та відкликання (анулювання) ліцензії, призначення службової перевірки щодо посадових осіб НБУ за надання необґрунтованих відповідей. 
27.03.2023 (вх. № А-146407/8/5579) Національним банком було отримано лист позивача про відшкодування позивачу шкоди у розмірі 125 000 грн не пізніше 01.04.2023. 
За результатами розгляду листів позивача від 07.03.2023 (вх. № А-146407/6/4161) та від 27.03.2023  (вх. № А-146407/8/5579) , Національним банком останньому було надано відповідь № 18-0006/22315 від 31.03.2023., в якій останній вказав, що результат розгляду його звернень та роз`яснення законодавства було направлено йому листами від 08.12.2021 № 14-0004/116758, від 07.10.2022 № 14-0004/70112, від 26.12.2022 № 14-0004/89284. Також зазначив, що підстави для анулювання ліцензії визначені частиною першою статті 381 Закону про фінансові послуги. Повідомив, що станом на дату надання йому відповіді, у Національного банку відсутня інформація, що може бути підставою для анулювання ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “ФК “ФАНГАРАНТ” ліцензій на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг або застосування інших заходів впливу. Вказав, що відповідно до статей 25, 214 Кримінального процесуального кодексу України, у разі якщо він вбачає ознаки кримінального правопорушення, має право звернутись до правоохоронних органів із відповідною заявою. Також, зазначив, що його повідомлення про корупцію, не містить відомостей про порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції” працівниками Національного банку, відомостей про конкретну особу та фактичні дані, які можуть бути перевірені. У зв`язку з наведеним відповідач зазначив, що підстави для проведення перевірки, передбаченої статтею 532 Закону України “Про запобігання корупції” – відсутні. 
Також, 17.03.2023 позивачем подано скаргу щодо взаємовідносин, які склалися з Товариством. У зазначеній скарзі позивач просив захисти його права споживача у визначений законом спосіб, надати правдиву відповідь про вжиті  заходи реагування за його скаргою споживача.
Національний банк України листом від 18.04.2023 № 14- 0004/26870 надав відповідь позивачу, що в межах своєї компетенції розглянув скаргу, зареєстровану у Національному банку 20.03.2023 за вх. № А-146407/7/5097, щодо взаємовідносин, які склалися у позивача з ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП” (далі – Товариство). Повідомив, що відповідно до частини третьої статті 21 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, та їх посадові особи розглядають звернення споживачів фінансових послуг, роз`яснюють їм законодавство з питань захисту прав споживачів фінансових послуг. Наголошує, що до функцій Національного банку України, які визначені статтями 6, 7 Закону України “Про Національний банк України” не належить надання роз`яснень законодавства України, а також надання юридичних консультацій. Національний банк в межах своїх повноважень листами за вих. № 14- 0004/116758 від 08.12.2021, за вих. № 14-0004/70112 від 07.10.2022 та за вих. 2 № 18-0006/22315 від 31.03.2023 надав відповіді на попередні скарги, які стосувалися врегулювання відносин з Товариством. Зауважує, що відповідно до частини першої статті 16 Закону України “Про звернення громадян”, у разі незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням громадянин має право звернутися безпосередньо до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем, з метою об`єктивного та детального розгляду скарги позивача, було вжито відповідних та достатніх заходів направлених на всебічний її розгляд, а саме надіслано до Товариства запити та витребувано інформацію на порушенні у попередніх зверненнях позивача питання. В останній скарзі позивача, яка є предметом розгляду даної адміністративної справи, ним повторно піднімаються питання, які вже були предметом розгляду відповідачем у минулих його зверненнях. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що  відповідачем було вжито достатньо заходів на з`ясування всіх обставин, що були викладені позивачем у своїх скаргах та з метою реалізації органом державної влади обов`язку, передбаченого ст. 40 Конституції України, на розгляд звернення особи та надання обґрунтованої відповіді, було надано вичерпну відповідь на порушені позивачем питання у скарзі позивача “на порушення ліцензійних умов ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП” від 17.03.2023 (вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023). 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 34 Конституції України, гарантовано кожному право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно статті 5 Закону України “Про інформацію” від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
На підставі статті 20 Закону № 2657 за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовані Законом № 393/96-ВР.
Цей Закон також забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Вказані конституційні положення, а також положення Закону України «Про звернення громадян» містять правову процедуру розгляду звернень особи, зокрема, до суб`єктів владних повноважень, яка гарантує доступ особи до інформації, обов`язок розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, та встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.
Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.
У частині 1 статті 1 Закону №393/96-ВР визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 5 цього Закону, звернення громадян адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина 1 статті 7 Закону №393/96-ВР).
При цьому, частиною 3 та 4 статті 7 цього Закону передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
Зазначене свідчить, що вимогами законодавства встановлено, що звернення громадян має розглядатись тим органом, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань. Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року (справі №800/580/17 (П/9901/9/18)). 
За положенням статті 8 Закону, письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.
За змістом частини 1, 3, 4 статті 15 цього Закону, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
За частиною 1 статті  16 Закону, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
За приписами статті 18 Закону №393/96-ВР громадянин,  який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно з статті 19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку. 
З аналізу зазначених положень Закону №393/96-ВР вбачається, що в разі надходження до органу звернення такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні (скарзі) обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення. Тобто, орган, до якого громадянин звернувся із відповідним зверненням, зобов`язаний надати мотивовану та обґрунтовану відповідь або прийняти рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні).
При цьому, виходячи з системного аналізу положень законодавства, звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявнику дані вичерпні відповіді. 
Орган державної влади і місцевого самоврядування, який отримав заяву/скаргу від громадянина в порядку Закону України «Про звернення громадян», має право прийняти рішення на відновлення порушених прав третіх осіб, порушення яких встановлено під час розгляду відповідних заяв інших громадян.
Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 у справі № 813/4351/16  зазначив, що саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).
Як зазначалось, 17.03.2023 позивачем у відповідності до Закону №393/96-ВР, подано скаргу «на порушення ліцензійних умов ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП” у якій  просив захисти його права споживача у визначений законом спосіб, надати правдиву відповідь про вжиті відповідачем заходи реагування за його скаргою як споживача. 
Національний банк України листом від 18.04.2023 № 14-0004/26870 надав відповідь позивачу, що в межах своєї компетенції розглянув скаргу, зареєстровану у Національному банку 20.03.2023 за вх. № А-146407/7/5097, щодо взаємовідносин, які склалися у позивача з ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП” (далі – Товариство). Повідомив, що відповідно до частини третьої статті 21 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, органи, які здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг, та їх посадові особи розглядають звернення споживачів фінансових послуг, роз`яснюють їм законодавство з питань захисту прав споживачів фінансових послуг. Наголошує, що до функцій Національного банку України, які визначені статтями 6, 7 Закону України “Про Національний банк України” не належить надання роз`яснень законодавства України, а також надання юридичних консультацій. Національний банк в межах своїх повноважень листами за вих. № 14-0004/116758 від 08.12.2021, за вих. № 14-0004/70112 від 07.10.2022 та за вих. 2 № 18-0006/22315 від 31.03.2023 надав відповіді на попередні скарги, які стосувалися врегулювання відносин з Товариством. Зауважує, що відповідно до частини першої статті 16 Закону України “Про звернення громадян”, у разі незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням громадянин має право звернутися безпосередньо до суду.
Суд зазначає, що скарга містила питання про порушення прав позивача з боку третьої особи. Відповідачем не було повідомлено про розгляд цього питання та не надано відповіді стосовно наявності чи відсутності порушення прав позивача, як громадянина України цією особою. Крім того, позивач не ставив питання щодо тлумачення статей Конституції України та інших законодавчих актів, зміст яких наведено у листі – відповіді.
Зі змісту відповіді відповідача на звернення позивача вбачається, що вона не містить обґрунтування та мотивів задоволення або відмови у задоволенні  щодо всіх пунктів поданої позивачем заяви щодо порушення вимог законодавства, про які позивач повідомляв в скарзі, відмови в задоволенні його вимог викладених у скарзі, та повідомлення позивача про направлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі, якщо питання, порушені в одержаній скарзі, не належать до його компетенції. 
Тобто, у порушення ст. 19 Закону відповідачем письмово не повідомлено позивача про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
Отже, відповідь відповідача не є аргументованою відповіддю згідно Закону України “Про звернення громадян” та не підтверджує надання відповідачем відповідей по суті запитуваних у скарзі. 
Суд не приймає посилання відповідача на надання належної відповіді (інформації) у листах наданих на попередні звернення позивача, оскільки у межах цієї справи позивач оскаржує саме надання повної, всебічної та об`єктивної відповіді на скаргу позивача від 17.03.2023. 
Також, як вбачається з листа – відповіді, вона не містить посилання на положення ст. 8 Закону №393/96-ВР, як підставу для відмови, натомість у листі повідомлено позивача, що відповідач в межах своєї компетенції розглянув скаргу, зареєстровану у Національному банку 20.03.2023 за вх. № А-146407/7/5097, щодо взаємовідносин, які склалися у позивача з ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП”, що свідчить про прийняття скарги відповідачем до розгляду.
Щодо посилання відповідача та суду першої інстанції на  те, що заява (клопотання) фізичної особи не є підставою для відкликання (анулювання) ліцензії, виданої небанківській фінансовій установі на провадження діяльності з надання фінансових послуг, що узгоджується з положеннями Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”, суд зазначає, що вказане питання не ставилось позивачем у скарзі, як зазначалось позивач повідомив про порушення третьою особою ліцензійних умов та його права в частині неналежного надання фінансових послуг.
Суд також враховує, що статтею 57 Закону України “Про Національний банк України” від  20.05.1999  №  679-XIV визначено, що для здійснення своїх функцій Національний банк має право безоплатно одержувати від фінансових установ, учасників фінансових груп та юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку, а також від осіб, стосовно яких Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд відповідно до Законів України  "Про банки і банківську діяльність",  "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"  та інших законів України, інформацію про їх діяльність та пояснення стосовно отриманої інформації і проведених операцій.
Суд зазначає, що за положенням ч.1, п.4 ч.3 статті 30 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг”,  Національний банк України в межах своїх повноважень у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг має право проводити планові та позапланові інспекційні перевірки діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб. 
Підставами для проведення позапланової інспекційної перевірки є результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення.
Отже, вищезазначені приписи законодавства передбачають проведення позапланової інспекційної перевірки за результати аналізу звернень фізичних осіб про порушення, що спричинило шкоду їхнім правам та законним інтересам, з доданими документами чи їх копіями, що підтверджують такі порушення. При цьому, стаття не містить посилань, що обов`язковості колективного звернення декількох фізичних осіб, як підставу перевірки, що спростовує посилання відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач у зверненні, що є предметом розгляду у цій справі, так і попередніх, посилався на порушення його прав та законним інтересам з боку ТОВ “ФК “ФАНГАРАНТ ГРУП” з наданням  в підтвердження порушень доказів.
Проте, листи відповідача не містили посилань на вищезазначені положення законодавства, та висновки щодо можливості або неможливості проведення перевірки з зазначених підстав. 
Отже, безпідставними посилання відповідача та суду першої інстанції щодо вмотивованого змісту відповіді, як наданих на скаргу від 17.03.2023 та і раніше поданих скарг (перелік звернень позивача, на які відповідач надавав відповіді та інформацію), оскільки, як передбачено вимогами законодавства відповідь розпорядника не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем не було вжито достатніх і належних заходів, спрямованих на надання повної, всебічної та об`єктивної відповіді на заяву позивача від 17.04.2024, що є підставою для задоволення позову в цій частині, шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо розгляду звернення позивача і зобов`язання відповідача надати відповідь на звернення  позивача згідно із вимогами чинного законодавства.
Такий спосіб захисту порушеного права особи відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом, зокрема, в постановах від 12 березня 2020 року по справі № 372/3758/17 та 09 листопада 2020 року по справі № 640/5681/19.
Щодо посилання відповідача на необхідність визнання судом подання апеляційної скарги ОСОБА_1 зловживанням процесуальними права, а саме тверджень, що апеляційна скарга містить образливі висловлювання щодо судді Донецького окружного адміністративного суду Христофорова А.Б., а саме тверджень про те що висновок суду у даній справі є завідомо неправдивий та містить ознаки службового підроблення скоєного групою осіб за попередньою змовою з метою надання неправомірної вигоди суб`єкту владних повноважень (НБУ), що є підставою для повернення апеляційної скарги, суд зазначає наступне.
Відповідно до висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (провадження № 11-82заі19) суд встанови, що обґрунтування вимог позивача зводяться лише до образливих тверджень на адресу суду, використання яких неприпустиме при оформленні, зокрема, позовної заяви, які до того ж позивач визначив як підставу позову. На переконання Великої Палати Верховного Суду, нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. Зазначені дії свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку  осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії також суперечать основним засадам та принципам адміністративного судочинства та його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Обґрунтування позову з використанням образливих висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини констатується як зловживання правом на подання заяви.
Також у постанові у справі № 199/6713/14-ц ВП ВС вказала, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям), не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи чи заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників. 
Велика Палата дійшла висновку, що такі дії скаржника є виявом неповаги до суду й інших учасників процесу, та констатувала, що подання такої скарги – це зловживання скаржником його процесуальним правом, невиконання обов`язку керуватися завданням цивільного судочинства.
Надаючи оцінку змісту апеляційної скарги позивача, суд не вбачає, що дії позивача підпадають під дії передбачені ст. 45 КАС України, які можливо визнати зловживанням процесуальними правами. 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Здійснюючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                       ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 р.  у справі  № 200/1728/23 - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 р.  у справі  № 200/1728/23 – скасувати.
Позов ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Національного банку України, які виявилися у ненаданні повної аргументованої відповіді ОСОБА_1 на скаргу від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023).
Зобов`язати Національний банк України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 17.03.2023 (за вх. № А-146407/7/5097 від 20.03.2023) та надати обґрунтовану відповідь з урахуванням висновків суду. 
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18 вересня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий суддя                                                                      Е.Г. Казначеєв 

Судді                                                                                            А.В. Гайдар

                                                                                                            Т.Г. Гаврищук