ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року	Львів	Справа № 380/14108/23 пров. № А/857/16868/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Сидор Н.Т., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 31.08.2023р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

21.06.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним рішення відповідача Міністерства внутрішніх справ /МВС/ України (висновок від 21.04.2023р.) про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з ІІ групою інвалідності; зобов`язати відповідача МВС України призначити йому одноразову грошову допомогу в зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 850 від 21.10.2015р. (а.с.1-5).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними матеріалами справи (а.с.29 і на звороті).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.46-48).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який фактично покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявленого позову (а.с.51-55).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вичерпний перелік підстав для відмови в призначенні спірної допомоги визначений в п.14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р. (надалі – Порядок № 850).
В розглядуваному випадку жодна із вказаних обставин не мала місця, через що у відповідача немає іншого варіанту поведінки, окрім як прийняти рішення про виплату позивачу належної одноразової грошової допомоги.
Під час вирішення спору просить звернути увагу на рішення Конституційного Суду від м06.04.2022р. у справі № 3-192/2020(465/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), аналогічний п.4 ст.16-3 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Окрім цього, суд першої інстанції неправильно тлумачить норми законодавства, що регулюють доплату різниці у випадку зміни групи інвалідності у дворічний строк з моменту першої інвалідності і встановлення іншої групи інвалідності після спливу дворічного строку, що є самостійним, іншим страховим випадком. Іншими словами, якщо зміна інвалідності відбулася у дворічний строк з моменту встановлення первинної інвалідності, то доплачується різниця, а якщо після спливу двох років - то виплачується нова грошова допомога.
Встановлення ІІ групи інвалідності є самостійною підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Відповідач МВС України скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції надав належну оцінку всім обставинам справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.63-74).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України; згідно наказу Головного управління /ГУ/ МВС України у Львівській обл. № 6 о/сд (по особовому складу) від 30.03.2010р. звільнений у відставку (за віком).
З довідки серії ЛВА № 457067 убачається, що 26.05.2010р. позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності (захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ) (а.с.7).
Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 333490 позивачу 23.12.2019р. встановлено ІІ групу інвалідності (захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ) (а.с.9).
У зв`язку із отриманням II групи інвалідності, ОСОБА_1 з метою утримання одноразової грошової допомоги неодноразово звертався до ГУ МВС України у Львівській обл. для призначення одноразової грошової допомоги та подав необхідні документи.
Судовими рішеннями у справах №№ 380/5348/20, 380/4744/21 покладалися зобов`язання на Головне управління МВС України у Львівській обл. щодо складання і направлення до МВС України відповідних документів, а на МВС України – по розгляду вказаних документів із прийняттям відповідних рішень (а.с.10-13, 14-20).
Листом № 58528/15-2021 від 21.12.2021р. відповідач МВС України повідомив Ліквідаційну комісію ГУ МВС України у Львівській обл. про прийняте рішення щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги та надав копію висновку про призначення одноразової грошової допомоги від 21.12.2021р. Підставами для відмови у виплаті допомоги у вказаному висновку зазначено:
встановлення заявникові при повторному огляді II групи інвалідності та 60 % втрати працездатності (2019) відбулося в період понад два роки від дати встановлення йому при первинному огляді III групи інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності (2010), що суперечить вимогам Порядку № 850;
під час опрацювання надісланих матеріалів виявлено, що написання по-батькові ОСОБА_1 у відмітці органу внутрішніх справ на його заяві від 22.01.2021р. та свідоцтві про хворобу № 155 від 31.03.2020р. не відповідає його паспортним даним.
Не погодившись з такою відмовою у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.06.2022р. у справі № 380/3698/22 визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо розгляду матеріалів стосовно призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із ІІ групою інвалідності відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850; зобов`язано МВС України повторно розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 із висновком ГУ МВС України у Львівській обл. від 19.11.2021р. та прийняти за наслідками такого розгляду одне із рішень, передбачених п.9 Порядку № 850 (про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги) (а.с.21-25).
На виконання вказаного судового рішення відповідачем за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову та затверджено відповідний висновок від 21.04.2023р. (а.с.26-27).
Підставою для відмови слугувало те, що після первинного огляду МСЕК ОСОБА_1 пройшло більше двох років, відтак він не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням ІІ групи інвалідності відповідно до умов Порядку № 850, так як право на доплату такої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми, мають лише ті працівники міліції, яким вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності згідно з рішенням МСЕК встановлено під час повторного огляду, проведеного протягом двох років від дати первинного огляду.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач в черговий раз звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності 26.05.2010р. (захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ). В подальшому, 23.12.2019р. йому встановлено ІІ групу інвалідності (захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ).
Зважаючи на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся понад два роки після первинного встановлення інвалідності, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
За вказаних обставин, суд дійшов до висновку про те, що відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності є правомірною, відтак заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію», відповідно до ч.1 ст.97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до абз.2, 3 п.15 Прикінцевих та Перехідних положень вказаного Закону за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII доповнено згідно із Законом № 900-VIII від 23.12.2015р., який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.
Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядком № 850.
Зокрема, відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. 
Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р. затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Відповідно до пп.2 п.2 цього Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пп.2 п.3 вказаного Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Приписами п.7 зазначеного Порядку передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків (сторінки паспорта громадянина України – для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Пункти 8, 9 згаданого Порядку передбачають, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Згідно з п.14 цього Порядку призначення та виплата грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:
- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;
- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Відповідно до п.10 наведеного Порядку грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.

          Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає МВС України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, шляхом перерахунку суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ.

Окрім цього, із змісту наведених норм можна дійти до наступних висновків:
за працівниками міліції зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України № 565-XII від 20.12.1990р. «Про міліцію» відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію»;
розгляд заяви (рапорту) і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги);
обов`язок прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги за наслідками розгляду поданих працівником міліції заяви (рапорту) та документів покладений на МВС України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.03.2018р. у справі № 822/2597/17, від 21.06.2018р. у справі № 822/31/18, від 28.08.2018р. у справі № 804/6297/17, від 28.08.2018р. у справі № 822/3475/17, від 07.09.2018р. у справі № 357/9387/16-а, від 19.09.2018р. у справі № 750/2250/17, від 19.09.2018р. у справі № 530/1280/17, від 19.09.2018р. у справі № 806/1200/16, від 18.10.2018р. у справі № 369/13187/17, від 18.10.2018р. у справі № 809/395/18, від 29.10.2018р. у справі № 806/881/18, від 14.11.2018р. у справі № 821/182/18, від 11.12.2018р. у справі № 379/497/17, від 31.01.2019р. у справі № 822/1883/18, від 20.02.2019р. у справі № 822/1883/18, від 31.03.2020р. у справі № 824/1046/17-а та від 22.09.2022р. у справі № 380/12913/21.

          Водночас, відповідно до п.4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.10.2020р. у справі № 711/1837/18 зазначила, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.
При цьому, право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, з якими законодавець пов`язує збільшення її розміру, є різними правовими поняттями.
Отже, процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду. Визначення у такій процедурі строків є важливим для правового регулювання таких відносин, оскільки за загальним правилом суб`єктивні права та юридичні обов`язки їхніх учасників виникають, розвиваються та припиняються у певний час. Строки дисциплінують учасників правових зв`язків, забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.
Положеннями ст.23 Закону України «Про міліцію», які втратили чинність із набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК.
Такий механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.
При цьому, вказані положення п.4 Порядку № 850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у справі № 711/1837/18 відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018р. у справі № 808/1866/16 та інших, у яких містився такий чи подібний висновок щодо застосування положень ст.23 Закону № 565-XII та п.4 Порядку № 850, та дійшла наступного висновку щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах:
(1) із втратою чинності з 07.11.2015р. Законом України «Про міліцію» право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції зберіглось відповідно до п.15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;
(2) Закон України «Про міліцію», що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», так само як і Закон України «Про Національну поліцію» не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у п.4 Порядку № 850;
(4) передбачені п.4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015р. - з дня набрання чинності вказаним Порядком;
(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015р. чи після.
Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 19.12.2022р. у справі №703/3197/17.

Згідно з матеріалами справи, позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності 26.05.2010р. (захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ). В подальшому, 23.12.2019р. ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності (захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ).
Зважаючи на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся понад два роки після первинного встановлення інвалідності, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності є правомірною, відтак заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Щодо доводів апелянта про застосування до спірних правовідносин висновків рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 06.04.2022р. № 1-р(ІІ)/2022 в справі № 3-192/2020(465/20) колегія суддів зазначає наступне.
Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 4 ст.16-3 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
В свою чергу, позивач мав спеціальне звання «підполковник міліції», проходив службу в органах внутрішніх справ, звідки був звільнений у березні 2010 року. За таких умов позивач не відносився до категорії військовослужбовців в розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Звідси, вказане рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 06.04.2022р. № 1-р(ІІ)/2022 в справі № 3-192/2020(465/20) не стосується розглядуваних правовідносин.

Покликання апелянта на те, що встановлення ІІ групи інвалідності поза дворічним строком є самостійною підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги колегія суддів відхиляє, оскільки такі не ґрунтуються на правильному тлумаченні вищевказаних норм законодавства та усталеній судовій практиці щодо вирішення аналогічних спорів.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати згідно ст.139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.305, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023р. в адміністративній справі № 380/14108/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 14.12.2023р.