Постанова
Іменем України
 
30 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 358/689/22
провадження № 61-13923св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
третя особа - виконавчий комітет Богуславської міської ради Обухівського району Київської області в особі органу опіки та піклування,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Богуславської міської ради Обухівського району Київської області в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року у складі судді Галагана В. І. та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути                               з ОСОБА_2 на користь установи чи особам, яким буде передана дитина, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця до повноліття дитини.
 
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що  вона є матір`ю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
14 квітня 2007 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, в якому в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Після смерті дружини відповідач не взяв на себе зобов`язання з виховання та догляду за сином, який важко переживав смерть матері. Дитина повністю перебуває на утриманні позивача, у них склалися доброзичливі стосунки. Відповідач тривалий час не цікавиться здоров`ям дитини, його освітою, не займається вихованням. Позивач ніколи не створювала перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною, він обізнаний щодо місця її проживання, однак самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
 
Посилалася на те, що позбавлення батьківських прав батька дитини необхідне для встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , оскільки позивач не може                  повною мірою виконувати обов`язки щодо онука та мати на нього права, передбачені законодавством України.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 04 травня 2023 року                               в задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позбавлення відповідача батьківських прав не відповідає якнайкращим інтересам дитини. Вимога позивача про стягнення аліментів на утримання дитини є необґрунтованою, оскільки позивач не визначив особу отримувача аліментів. 
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Київський апеляційний суд постановою від 13 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року - без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня             2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених                           у постановах Верховного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16, від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19, від 25 липня 2019 року у справі                       № 761/15172/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 223/306/20, від 13 червня  2022 року у справі № 766/17903/19; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи; суд необґрунтовано відхилив клопотання про заслуховування думки дитини.
На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. ОСОБА_2 не цікавиться дитиною, не бере участі у її вихованні, не забезпечує дитину матеріально.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
20 листопада 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , яка померла                              ІНФОРМАЦІЯ_2 , та бабусею ОСОБА_3  
ОСОБА_3 з грудня 2019 року без реєстрації місця проживає разом із ОСОБА_1 та членами її родини на АДРЕСА_1 (довідка КП «Богуславблагоустрій» від 11 серпня 2022 року № 1568). 
Згідно з характеристикою, складеною директором ОЗО Богуславського академічного ліцею № 1, ОСОБА_3 навчається в ліцеї з вересня 2020 року, зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний, дисциплінований учень, спокійний, товариський, стриманий, доброзичливий, легко йде на контакт; проживає разом із бабусею ОСОБА_1 , яка відповідально ставиться до виховання та розвитку дитини, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями, вдома створені всі житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини, в сім`ї відсутнє психічне та фізичне насильство до дитини.
27 листопада 2020 року і 05 серпня 2022 року складені акти обстеження житлових умов проживання на АДРЕСА_1 , затверджені Богуславською міською радою Богуславського району Київської області, згідно з якими ОСОБА_3 ,              ІНФОРМАЦІЯ_1 , з грудня 2019 року проживає в будинку його бабусі ОСОБА_1 . Кімната, в якій  він проживає, поділена між ним і братом, дитина має власне ліжко та особисте місце для навчання, розвитку, має власний одяг,                   з 12 березня 2020 року навчається в Богуславському академічному ліцеї № 1.
ОСОБА_3 займається у футбольній команді «Карат» Богуславської ДЮСШ.                У період тренувань та участі у змаганнях питаннями забезпечення дитини всім необхідним, участі у роботі батьківського комітету займалися рідні: тітка, дід                           і бабуся. Батько ОСОБА_3 жодного разу не з`являвся і участі у жодному процесі не брав.
25 липня 2020 року батько дитини ОСОБА_2 звертався до служби                       у справах дітей Богуславської державної адміністрації із заявою-поясненням,                в якій повідомив, що він не припинив спілкування із сином та його підтримку, однак родичі почали чинити опір у спілкуванні з сином. Зважаючи на емоційну травму дитини від смерті матері, він не наважувався забрати дитину силоміць, оскільки це призведе до супротиву та скандалу, що завдасть дитині ще більшої травми. Батько дитини просив Службу розглянути можливість допомоги психолога в його присутності.
25 січня 2023 року виконавчий комітет Богуславської міської ради затвердив висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона                      є донькою позивача та рідною сестрою матері дитини, ОСОБА_4 . Зазначила, що її сестра та відповідач були одружені, проживали разом до                       2018 року, потім він вигнав з дому сестру з дитиною, після чого вони до 2020 року проживали в орендованій квартирі. Відповідач погрожував позбавити сестру батьківських прав і відібрати у неї сина. Після смерті сестри неповнолітній ОСОБА_3 перебував у важкому психологічному стані, тому залишився проживати в родині позивача, з дідусем, свідком та її дитиною в м. Богуслав, де                  і ходить до школи. Місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 зареєстроване в м. Києві за місцем проживання його бабусі, матері відповідача. Відповідач має на праві власності квартиру, однак свідок не обізнана щодо його місця роботи. Відповідач не був присутнім на похованні дружини, навідався до дитини вже після її смерті. Представник служби у справах дітей телефонувала відповідачу, який поскаржився, що свідок украла у нього дитину та забороняє їх побачення. Однак без дозволу відповідача неможливо було влаштувати дитину до школи та у подальшому оформити необхідні документи, встановити опіку. Протягом шести місяців після смерті дружини відповідач цікавився сином, приїздив до нього в  м. Богуслав, придбав йому мобільний телефон, брав участь              у придбанні канцелярських товарів, одягу та взуття з метою підготовки дитини до школи та відвідування занять з футболу. Відповідач оформив пенсію після смерті матері дитини та щомісяця перераховував її свідку на утримання сина, однак припинив перекази з 28 січня 2023 року, додатково коштів дитині не надавав. Свідок упевнена, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться розвитком, навчанням та подальшою долею сина, тому має бути позбавлений батьківських прав, що дасть можливість позивачу оформити опіку над дитиною. 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна  скарга  не
підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
 
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
 
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
 
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться                    з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
 
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
 
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого  1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається             з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 
Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може             у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
 
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини                 у діях батьків.
 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
 
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог                             і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Встановивши, що між відповідачем і родичами дружини після її смерті склались неприязні стосунки, існує конфліктна ситуація щодо сина; ОСОБА_2 не було повідомлено ні про день і час засідання комісії органу опіки і піклування, ні про ініціювання позивачем такого звернення до органу опіки і піклування; відповідач купував необхідні речі для сина та перераховував на його утримання отримувану ним на дитину пенсію; син зареєстрований за місцем проживання матері відповідача, який має на праві власності житло; відповідач звертався до служби у справах дітей та надав пояснення з приводу конфліктної ситуації та заперечував у суді проти позбавлення його батьківських прав, вказуючи, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, а також врахувавши бажання ОСОБА_2 продовжувати спілкування з сином та брати участь                у його вихованні, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав.
 
Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача. Усупереч наведеним положенням ЦПК України позивач не надала доказів на підтвердження наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав судами не встановлені.
 
Крім того, правильним є і висновок судів щодо відмови у задоволенні вимоги про стягнення аліментів, адже на користь невизначеної особи аліменти не можуть бути стягнені.   
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження               № 14-446цс18).
 
За встановлених судами фактичних обставин висновки судів у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, що зазначені               в касаційній скарзі.
 
Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, а зводяться до незгоди з ним та необхідності здійснення переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,                       є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                     А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                Є. В. Коротенко
 
                                                                                                М. Ю. Тітов