Справа № 452/1936/21                                Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І. 
Провадження № 22-ц/811/1970/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2023 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -
                                       в с т а н о в и в: 
28 травня 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 73 731 грн 80 коп.
Позов обгрунтовував тим, що 14.06.2019 року о 16 год. 05 хв. у м. Львові на перехресті вул.В.Великого–Тролейбусна, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом – автомобілем марки «КРАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом – автомобілем марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням гр. ОСОБА_3 , який рухався у попутному напрямку, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Постановою Франківського районного суду м.Львова від 13.09.2019 року у справі
№ 4653502/19 відповідача ОСОБА_1 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент настання страхового випадку цивільно - правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий ОСОБА_3 своєчасно звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, становить 73 731 грн 80 коп., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №230 від 26.09.2019 року винесеного судовим експертом ОСОБА_4 . Розрахунок та виплата страхового відшкодування проводився на основі наказу № 2709 від 05.03.2020 року, довідки № 1 від 13.02.2020 року, висновку судового експерта № 230 від 26.09.2019 року. Загальний розмір витрат МТСБУ становить 73 731 грн 80 коп. Позивач МТСБУ відшкодував завдані відповідачем ОСОБА_1 збитки внаслідок ДТП у вищевказаному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням № 1475982 від 06.03.2020 року. 
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2023 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 73 731 (сімдесят три тисячі сімсот тридцять одну) грн 80 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України сплачений судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2023 року оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права. 
Зазначає, що він, як винна у ДТП особа, не повинен відшкодовувати розмір шкоди заподіяної гр. ОСОБА_3 у розмірі 73 731,80 грн, оскільки власником транспортного засобу – автомобіля марки «КРАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Зазначає, що автомобіль марки «КРАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким він керував, був ввірений йому у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, як працівнику, що підтверджується цивільно – правовим договором № 10 від 10.05.2019 року, укладеним між ним та ФОП « ОСОБА_2 ». Звертає увагу суду на те, що ДТП відбулося у період виконання ним трудових обов`язків, а тому шкода має бути відшкодована його роботодавцем - ФОП « ОСОБА_2 ». Також ним було подано до суду клопотання про залучення до справи в якості відповідача фізичну особу – підприємця ОСОБА_2 та перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження, які до уваги судом взяті не були.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції
проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2  ст. 247 ЦПК України  фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з частиною першою статті 22 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до підпункту 38.2.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Судом встановлено, що 14.06.2019 року о 16 год. 05 хв. у м. Львові на перехресті вул. В.Великого – Тролейбусна, сталася дорожньо - транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки «КРАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , який належить ФОП « ОСОБА_2 », та автомобіля марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 .
Постановою Франківського районного суду м. Львова від 13.09.2019 року у справі № 465/3502/19 відповідача ОСОБА_1 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
На момент настання страхового випадку цивільно - правова відповідальність ТЗ «КРАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
06.11.2019 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до висновку судового експерта про оцінку колісного транспортного засобу № 230 від 26.09.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, становить 73 731 грн 80 коп.
Відповідно до наказу № 2709 від 05.03.2020 року про відшкодування шкоди та довідки № 1 від 13.02.2020 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснено розрахунок виплат страхового відшкодування у сумі 73 731,80 грн.
Загальний розмір витрат, які перерахувало МТСБУ на рахунок ОСОБА_3 сктановить 73 731 грн 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1475982 від 06.03.2020 року.
Власником автомобіля марки «КРАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 є ФОП « ОСОБА_2 ».
Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «КРАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який керував ОСОБА_1 був ввірений йому у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, як працівнику, що підтверджується цивільно-правовим договором №10 від 10 травня 2019 року укладеного між ОСОБА_1 та ФОП « ОСОБА_2 »(а.с.72), даний факт також підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №400768 від 14.06.2019 року, в якому зазначено місце роботи відповідача: ФОП « ОСОБА_2 , водій.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем МТСБУ на користь потерпілого ОСОБА_3 була здійснена оплата завданих збитків внаслідок ДТП у розмірі 73 731 грн 80 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1475982 від 06.03.2020 року, наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь МТСБУ понесених витрат.
Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, на час скоєння ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_2 »., працюючи водієм.
Суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням відповідача про те, що він на час скоєння ДТП виконував свої трудові обов`язки на законних підставах.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за незаконне заволодіння транспортним засобом, самовільний виїзд на маршрут.
За таких обставин 14.06.2019 року ДТП сталася саме у зв`язку з виконанням відповідачем трудових обов`язків, наявність яких породжує для роботодавця передбачені ст. 1172 ЦК України правові наслідки, а саме відшкодування потерпілій особі розміру нанесеної працівником шкоди.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, оскільки він керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тому саме ФОП « ОСОБА_2 », як володілець транспортного засобу на момент скоєння ДТП, має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником, однак позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України не заявило клопотання про залучення до участі у справі як відповідача власника джерела підвищеної небезпеки, яким була заподіяна шкода ФОП « ОСОБА_2 ».
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) та постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц.
За таких обставин, позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу не підлягає до задоволення, оскільки заявлений до неналежного відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення слід задовольнити, рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу – відмовити.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено – 22 грудня 2023 року.
       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
  п о с т а н о в и в:  
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 08 червня 2023 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
       Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий:                 Н.П. Крайник 

Судді:                Я.А. Левик

                                                                                       М.М. Шандра