ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/2209/23 Справа № 206/3553/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 жовтня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. у відкритому судовому засіданні в залі суду розглянувши апеляційну скаргу адвоката Глушко З.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 на постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КупАП, 
ВСТАНОВИВ:
       
       Постановою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34 000 гривень.
       Стягнуто з  ОСОБА_1  судовий збір на користь держави у розмірі 536 гривень 80 копійок.        
        ОСОБА_1  визнано винним у тому, що він відповідно до протоколу А4458 №20 від 27.07.2023 року вбачається, що 27.07.2023 р. о 05 год. 00 хв. як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , прикомандирований до військової частини НОМЕР_2 відповідно до наказу командира військ частини НОМЕР_2 №45 від 10.02.2023, стрілець 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , під час виконання обов`язків на території військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , був помічений з явними ознаками алкогольного сп`яніння командиром розрахунку поста повітряного спостереження солдатом ОСОБА_2 . У зв`язку з цим солдата ОСОБА_1 було направлено до східного регіонального управління військової служби правопорядку (військова частина НОМЕР_3 ) АДРЕСА_2 з метою обстеження на предмет вживання алкоголю. Солдата ОСОБА_1 було оглянуто на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «АЛКОНТ - М» №00219 , який показав позитивну пробу та наявність 0,82 проміле, про що було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. Таким чином, відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів, складеному у військовій частині НОМЕР_3 , громадянин ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП.

       В апеляційній скарзі адвокат Глушко З.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності — ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року, скасувати її та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
       В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що:
- в судовому засіданні 13.09.2023 року ОСОБА_1 та його захисник Глушко З.В. присутніми не були, оскаржувана постанова надійшла до АСДС 15.09.2023 року, тому вважає наявними підстави для поновлення в даному випадку строку апеляційного оскарження; 
- суд першої інстанції неправомірно стягнув з ОСОБА_1 судовий збір;
- процедура огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння була проведена з порушенням норм чинного законодавства та невідомою особою, а матеріали справи не містять доказів повноважень особи, яка провела огляд;
- клопотання про витребування доказів належним чином розглянуте не було;
- ознаки сп`яніння в матеріалах справи не вказані, в протоколі не вказано, які саме ознаки алкогольного сп`яніння були виявлені у ОСОБА_1  та ким вони були виявлені. Не містять відомостей матеріали справи й про особу, яка проводила огляд з допомогою технічного засобу «АЛКОНТ-М» №00219 та про її повноважень на проведення такого огляду. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння також не містить відомостей про ознаки алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ;
- у матеріалах справи відсутнє направлення ОСОБА_1 для проходження огляду на стан сп`яніння;
- у протоколі зазначені свідки, які не були присутні під час огляду; 
- матеріали справи не містять висновків службового розслідування, яке повинно бути проведено керівництвом військової частини за фактом з`явлення  ОСОБА_1  з ознаками алкогольного сп`яніння. При цьому, останнього не було відсторонено від виконання службових обов`язків.
- заперечень щодо інкримінованого правопорушення у ОСОБА_1 не було прийнято, прохання провести огляд на стан сп`яніння у медичній установі були проігноровані. А факт визнання ОСОБА_1 своєї вини у письмових поясненнях не є беззаперечним доказом і не звільняє суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо, та всієї доказової бази в сукупності.
- процедура оформлення протоколу про адміністративне правопорушення також була порушена. З протоколу вбачається, що ОСОБА_1  було доставлено з ВЧ  НОМЕР_2  для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння до органу управління Служби правопорядку у ВЧ НОМЕР_3 . Однак протокол А4458 №20 від 27.07.2023 року було складено посадовою особою ВЧ НОМЕР_2 , а не оперативним черговим ВЧ НОМЕР_3 .

       Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 294 КУпАП України постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
       Враховуючи позицію апелянта щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, з метою дотримання принципу доступу до правосуддя приходжу до висновку про поважність причини пропуску апелянтом строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення та вважаю за необхідне задовольнити клопотання, поновити строк на оскарження постанови та розглянути подану апеляційну скаргу по суті.
       Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
       У відповідності до ст. 245 КупАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
       Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Положеннями ч.ч.1,2 ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
       Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Розглядаючи справу про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України виконане, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
       Ці вимоги, судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
       Згідно з ч. 1 ст. 172-20 КупАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.
       У відповідності до ч.2 ст. 172-20 КупАП участь начальників (командирів) та інших керівників у розпиванні з підлеглими військовослужбовцями, а також військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів під час виконання ними обов`язків військової служби, або невжиття ними заходів для відсторонення від обов`язків військової служби осіб, які перебувають у нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або приховування випадків розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів, появи на території військової частини в нетверезому стані, стані наркотичного чи іншого сп`яніння підлеглих військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб.
       Як встановлено ч.3 ст. 172-20 КупАП дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, тягнуть за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
       Тобто, диспозиція ч. 3 ст. 172-20 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, - вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
       З протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А4458 №20 від 27.07.2023 року вбачається, що 27.07.2023 року о 05 год. 00 хв. військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , прикомандирований до військової частини НОМЕР_2 відповідно до наказу командира військ частини НОМЕР_2 №45 від 10.02.2023, стрілець 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , під час виконання обов`язків на території військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , був помічений з явними ознаками алкогольного сп`яніння командиром розрахунку поста повітряного спостереження солдатом ОСОБА_2 . У зв`язку з цим солдата ОСОБА_1 було направлено до східного регіонального управління військової служби правопорядку (військова частина НОМЕР_3 ) АДРЕСА_2 з метою обстеження на предмет вживання алкоголю. Солдата ОСОБА_1 було оглянуто на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «АЛКОНТ - М» №00219 , який показав позитивну пробу та наявність 0,82 проміле, про що було складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів. Таким чином, відповідно до акту огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічних засобів, складеному у військовій частині НОМЕР_3 , громадянин ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 172-20 КУпАП.
       Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-20 КУпАП, вина якого підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії А4458 №20 від 27.07.2023 року; рапортом командира 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_1 від 27.07.2023 року; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; чеком спеціального технічного засобу «АЛКОНТ - М» №00219 та іншими доказами в їх сукупності. 
       Сумніви стосовно достовірності зазначених доказів в апеляційного суду відсутні, а отже вищенаведене спростовує апеляційні доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, зокрема, у своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що вживав коньяк та у скоєному розкаюється, а суд апеляційної інстанції критично ставиться до позиції сторони захисту щодо заперечення винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, оцінюючи її як бажання уникнути встановленої законом відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.
       Сукупність вищевказаних доказів, досліджених та перевірених місцевим судом, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
       Також апеляційним розглядом встановлено, що в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів зазначено особу, яка склала акт та двох свідків. Будь-яких заперечень чи зауважень даний документ не містить, а натомість ним зафіксовані відомості, стосовно згоди ОСОБА_1 з результатами огляду, про що свідчить його власноручний підпис. 
       Що стосується посилання апелянта на відсутність в доказах, наявних у матеріалах справи відомостей про ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені у ОСОБА_1 , то в цій частині апеляційний суд цілком погоджується з висновком місцевого суду про те, що Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, втім огляд військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не передбачає дотримання вимог вищезазначеної інструкції.
       До того ж, процедура огляду в медичному закладі відрізняється від проведення огляду в порядку ч. 2 ст. 266-1 КУпАП, посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
       Також під час апеляційного розгляду було встановлено, що дії працівників ВСП під час складання протоколу про військове адміністративне правопорушення та проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 254 - 256 КУпАП, та приписам Інструкції про організацію патрульно-постової служби Військовою службою правопорядку у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України №515 від 10 жовтня 2016 року. Порушень Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329 та положень ст. 266-1 КУпАП, які були б підставою для визнання протоколу недопустимим доказом та скасування постанови суду і закриття провадження у справі, апеляційним судом не виявлено.
       Як убачається зі змісту протоколу серії А4458 №20 від 27.07.2023 року в ньому зазначено: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол складений заступником командира з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_5 . Під час складання протоколу були присутні свідки ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , в присутності яких ОСОБА_1 було оглянуто на стан алкогольного сп`яніння. А посилання апелянта на те, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння особою, яка не є посадовою особою, якій надано право складати протокол про адміністративне правопорушення, є безпідставними, оскільки згідно з п.п. 1, 11, 14 ч. 1 ст. 255 КУпАП, мають право складати протоколи про адміністративне правопорушення, зокрема, передбачене ст. 172-20 КУпАП, органи управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, прокурор та командири (начальники) військових частин (установ, закладів), командири підрозділів, які уповноважені на те командирами (начальниками) військових частин (установ, закладів), відповідно.
       Що стосується посилання апелянта на певні невідповідності стосовно зазначення свідків у документах, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд хоча й вважає їх слушними, не може не зауважити, що не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, який є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом. Не кожен дефект певного адміністративного акта, яким є й протокол про адміністративне правопорушення, робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
       Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. За принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. А отже, певні невідповідності відносно особистих даних залучених свідків, наявні у протоколі, на які є посилання в поданій апеляційній скарзі, не є тією обставиною, яка дає підстави суду визнати протокол недопустимим доказом. 
       Інші ж доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на можливість ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, а будь яких доказів щодо відсутності у діях останнього вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, апеляційним судом не встановлено.
       Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
       Підсумовуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про доведеність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються належними, допустимими і достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).         
       Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався вимог ст.ст.30, 33 КупАП і призначив стягнення в межах санкції ч.3 ст.172-20 КупАП з урахуванням особи правопорушника та з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, в тому числі й щодо накладення адміністративного стягнення, яке за своїм видом та розміром є законною і обґрунтованою мірою відповідальності за вчинене правопорушення.
       Разом з цим, апеляційний суд не може не погодитись з апеляційним доводом сторони захисту щодо неправомірності стягнення з військовослужбовця  ОСОБА_1  судового збору на користь держави, оскільки відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звільнити військовослужбовця  ОСОБА_1  від сплати судового збору.
       Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови районного суду та закриття провадження в справі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
       Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним подану апеляційну скаргу задовольнити частково та змінити постанову суду першої інстанції в частині стягнення судового збору.
       Керуючись ст. 294 КупАП України,

ПОСТАНОВИВ:

       Поновити адвокату Глушко З.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року.
       Апеляційну скаргу адвоката Глушко З.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 – задовольнити частково.
       Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
       В іншій частині постанову Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 13 вересня 2023 року щодо  ОСОБА_1 за ч.3 ст. 172-20 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського апеляційного суду                                 Г.П. Слоквенко