П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/12397/23
Провадження № 22-ц/4815/1055/23

Головуючий у Рівненському міському суді 
Рівненської області: суддя Ковальов І.М.
Ухвалу суду першої інстанції постановлено повним текстом 
поза межами судового засідання 18 липня 2023 року в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго";

за участі: представника відповідача – Савчук Ольги Володимирівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання поновити електропостачання, стягнення моральної шкоди, 

в с т а н о в и в :   

       У липні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (далі – ПрАТ "Рівнеобленерго") про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання поновити електропостачання, стягнення моральної шкоди. 
       В зв`язку з цим просив визнати дії відповідача щодо повного припинення електропостачання ОСОБА_1 з адресою АДРЕСА_1 протиправними. Зобов`язати поновити повне електропостачання від мережі електропостачання за вказаною адресою та стягнути з ПрАТ "Рівнеобленерго" на свою користь 844 682,40 гривень 
       При цьому з позовом було подано заяву про його забезпечення, в якій ОСОБА_1 просив заборонити ПрАТ "Рівнеобленерго" вчиняти дії щодо повного або часткового припинення постачання електроенергії за адресою АДРЕСА_1 до набрання чинності рішення у справі. 
       Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2023 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 
Суд першої інстанції вважав заявлений вид забезпечення позову таким, що фактично вирішує позовні вимоги поза межами судового засідання до встановлення обставин та ухвалення рішення в справі, а також суперечить змісту цих заходів та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, але не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. 
       На ухвалу позивачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на її незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права. 
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про те, що повне припинення електропостачання у випадку, якщо заявник доведе протиправність дій відповідача щодо повного припинення електропостачання споживача, істотно ускладнить поновлення порушеного права ОСОБА_1 , а також унеможливить ефективний захист. Стверджував про те, що повне припинення електропостачання призвело до порушення життєдіяльності позивача з іншими побутовими споживачами, зареєстрованих за вказаною адресою, і спричиняє їм душевні страждання та призводить до погіршення стану здоров`я. Унаслідок забезпечення позову ПрАТ "Рівнеобленерго" отримуватиме оплату за надання послуг, тобто жодних фінансових втрат не зазнає і його права не будуть порушені.
       З наведених підстав просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заявлений захід забезпечення позову щодо заборони ПрАТ "Рівнеобленерго" вчиняти дії щодо повного або часткового припинення постачання електричної енергії ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 до набрання чинності рішенням у справі.
       У поданому відзиві ПрАТ "Рівнеобленерго" просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважало оскаржувану ухвалу законною і обґрунтованою. 
       Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги. 
       Частиною другою ст. 149 ЦПК України допускається забезпечення позову як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
       У частині 10 ст. 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
       Отже, застосувавши при вирішенні спірного питання норми процесуального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в забезпеченні позову. 
       До предмету позову ОСОБА_1 включено, зокрема, вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо припинення електропостачання та покладення обов`язку на ПрАТ "Рівнеобленерго" з поновлення електропостачання, а тому забезпечення позову фактично вирішуватиме позовну вимогу.
       При цьому неоднакове формулювання прохальних частин позову та заяви про його забезпечення не спростовує тотожності процесуального заходу позовній вимозі, адже їхня суть рівномірна відновленню послуги ПрАТ "Рівнеобленерго". 
       Тому заявлена як забезпечення позову вимога фактично становить самостійний спір з приводу правомірності відключення квартири від електропостачання і вжиття заходів щодо відновлення постачання та є окремим способом захисту порушених прав, що суперечить меті інституту забезпечення позову. Цей інститут спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.        Тобто забезпечення позову спрямоване саме на недопущення ситуацій, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
       Між тим, заявником не надано переконливих доказів щодо наявності обставин, за яких може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
       Навпаки, на переконання колегії суддів, невжиття заявленого позивачем заходу жодним чином не вплине на виконання рішення по суті позовних вимог, адже відповідачем лише припинено електропостачання, а не здійснюються дії щодо демонтажу відповідної інженерної мережі тощо, а тому задоволення вимоги про відновлення електропостачання не матиме перешкод у виконанні. 
       Щодо висновків Верховного Суду, про які наводилося в заяві про забезпечення позову, то вони прийняті в справах, де спірні правовідносини не є релевантними для цієї справи. 
       Більше того, колегія суддів зважає на те, що відмова споживачу в задоволенні заяви про забезпечення позову через тотожність її вимоги про відновлення енергопостачання позовній вимозі узгоджується з постановами Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі №466/2460/18 та від 07 червня 2022 року в справі 177/1632/20.
       Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
       Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (справи Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Спонуканням для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до п.4 ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 383-384, 388- 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 липня 2023 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                                С.В. Хилевич 

Судді:                                                                                        Н.М. Ковальчук 

                                                                               С.С. Шимків