Справа № 149/1329/23
Провадження № 22-ц/801/2008/2023
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року	Справа № 149/1329/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року, ухвалене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Робак М.В.,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2023 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Вінницького обласного центру зайнятості (далі ВОЦЗ), з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що з 15.01.2007 позивач працював директором Хмільницького міськрайонного центру зайнятості. В подальшому, 03.05.2018 позивача переведено на посаду директора Хмільницької міськрайонної філії ВОЦЗ. 20.12.2022 Вінницьким обласним центром зайнятості прийнято наказ №285 «Про утворення філій Вінницького обласного центру зайнятості» та вирішено утворити відокремлені підрозділи - філії ВОЦЗ, серед яких утворено Хмільницьку філію Вінницького обласного центру зайнятості та затверджено положення про неї. Наказом від 20.12.2022 виконання обов`язків директора філії покладено на ОСОБА_3 до призначення керівника філії. 
Позивач вказує, що вказаним наказом його було фактично усунуто від виконання обов`язків керівника Хмільницької міськрайонної філії. Наказом ВОЦЗ від 11.01.2023 №48-к попереджено працівників Хмільницької міськрайонної філії про зміни в організації праці, які пов`язані із припиненням філії шляхом її ліквідації та про можливе вивільнення, згідно з п.1 ст. 40 КЗпПУ, у зв`язку із скороченням чисельності та штату. Також вирішено запропонувати працевлаштування на наявні вакантні посади. 30.01.2023 позивача було попереджено про можливе звільнення з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з припиненням Хмільницької міськрайонної філії ВОЦЗ шляхом її ліквідації. 
ОСОБА_1 зазначає, що 31.03.2023 йому запропоновано працевлаштування на дві посади, а саме кар`єрного радника відділу кар`єрного працевлаштування Вінницької філії ВОЦЗ, на період відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку основного працівника та посаду провідного фахівця з профорієнтації відділу кар`єрного консультування Вінницької філії ВОЦЗ, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника від яких позивач відмовився, оскільки вони нерівноцінні тій посаді, яку він обіймав на момент звільнення. Наказом відповідача від 31.03.2023 №336-к позивача звільнено з посади директора Хмільницького міськрайонної філії ВОЦЗ з 31.03.2023 у зв`язку з скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України. 
Позивач вважає вказаний наказ незаконним та необґрунтованим, оскільки йому не було запропоновано всі наявні вакантні посади, які з`явились за період з 30.01.2023 по 31.03.2023, у тому числі посаду директора філії, що є порушенням ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а запропоновані дві посади є тимчасовими та робоче місце яких знаходиться у іншій місцевості. Відповідачем на посаду директора новоствореної Хмільницької філії ВОЦЗ було прийнято ОСОБА_4 , який до працевлаштування на дану посаду у ВОЦЗ не працював. Таким чином, відповідач при бездоганному багатолітньому виконанні посадових обов`язків директора при ліквідації філії та утворенні нової, не запропонував позивачу посаду директора, порушивши цим право його на працю, а тимчасове покладення обов`язків директора на заступника ОСОБА_3 , на думку позивача, свідчить про навмисне невиконання відповідачем передбаченого обов`язку по працевлаштуванню позивача. 
Посилаючись на зазначене, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 31.01.2023 №336-к про звільнення, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити на посаді директора Хмільницької філії ВОЦЗ з 01.04.2023 та стягнути із ВОЦЗ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.04.2023 по день поновлення на роботі.
Відповідач подав відзив на позов до суду, в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість вказаних позивачем обставин в позовній заяві, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Зазначає, що у ВОЦЗ внаслідок реорганізації ліквідовано 28 філій та утворено 6 філій ВОЦЗ в тому числі Хмільницьку філію ВОЦЗ. Наказом від 08.12.2022 затверджено граничну чисельність працівників у кількості 333 штатних одиниці, тобто гранична чисельність працівників установ Вінницької обласної служби зайнятості зменшилась на 168 штатних одиниці. В результаті реорганізації організаційна структура Хмільницької філії відрізняється від структури Хмільницької міськрайонної філії, по суті утворено новий структурний відокремлений підрозділ з іншими відділами та до складу якого входить управління та відділ, які територіально знаходяться поза межами розташування філій. Штатні розписи відрізняються назвами відділів, чисельністю штатних посад, назвами посад, штатний розпис змінив також і основні завдання і функції структурних підрозділів. Також було скорочено посаду директора Хмільницької міськрайонної філії. Скорочення штату працівників ВОЦЗ внаслідок проведеної реорганізації, є підставою для розірвання трудового договору. Крім того, позивачу було запропоновано дві вакантних посади від яких останній відмовився, а тому обов`язок покладений на роботодавця ч.3 ст. 49-2 КЗпП відповідачем виконано. 01.05.2023 Хмільницьку міськрайонну філію закрито як відокремлений структурний підрозділ ВОЦЗ, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, в той час як позивач просить скасувати наказ про звільнення його з посади директора неіснуючої структури та поновити його на посаді директора новоствореної філії, до якої його переведено не було. Вказує на те, що призначення на посаду директора філії здійснюється за обов`язковим погодженням з Державним центром зайнятості, тобто на підставі конкурсного відбору. 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року в задоволені позову відмовлено. 
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги. Вказує, що суд першої інстанції вирішуючи спір не взяв до уваги, що штатний розпис ліквідованої філії центру зайнятості на 2022 рік становив 14,5 штатних посад, а штатний розпис новоутвореної філії на 2023 рік становить 27 штатних посад, а тому не відбулось зменшення чисельності працівників, а навпаки загальна кількість штатних посад збільшилась. Крім того, посада директора у новоутвореній Хмільницькій філії збереглася та функції директора залишилися незмінними. Зазначає, що в період з 20.12.2022 по 31.03.2023 було вакантних 313 посад та відповідачем запропоновано лише дві посади, які не є нерівноцінними тій посаді, яку обіймав до звільнення з роботи. Водночас судом неправильно застосовано ст.ст. 5-1, 40, 49-2, ч.6 с. 36 КЗпП України, відповідні роз`яснення абз.1,2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 № 9 «про практику розгляду судами трудових спорів» та не враховано правові висновки ВС від 20.10.2020 у справі № 638/1168/18, від 21.03.2018 у справі № 802/651/16-а. Відповідачем при змінах в реорганізації виробництва та праці не запропоновано підходящу роботу, натомість прийнято на посаду директора філії особу, яка ніколи не працювала у Вінницькому обласному центрі зайнятості. Тобто відповідач не вжив усіх можливих заходів та не сприяв у збережені за позивачем роботи.
Доводи апеляційної скарги в основному зводяться до обставин викладених у позові, яким суд першої інстанції на переконання позивача не дав належної правової оцінки.
В свою чергу від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив зводиться до обставин, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву  ОСОБА_1 .
Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Водночас просила рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Суд вирішив розглянути справу у її відсутність.
Вінницький апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд прийшов до наступного висновку.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає.
Судом було встановлено, що  ОСОБА_1 з 15.01.2007 по 31.03.2023 обіймав посади директора Хмільницького міськрайонного центру зайнятості (Т.1 а.с. 20-23, 12).
               Відповідно до листа Міністерства економіки України від 27.10.2022 припинено Хмільницьку міськрайонну філію ВОЦЗ шляхом її ліквідації (Т.1 а.с.107-109).
        Наказом Міністерства економіки України №4325 від 02.11.2022 утворено філії регіональних центрів зайнятості Державного центру зайнятості. Зокрема погоджено пропозицію Державного центру зайнятості про утворення філій Вінницького обласного центру зайнятості, а саме Вінницької, Гайсинської, Жмеринської, Могилів-Подільської, Тульчинської та Хмільницької (Т.1 а.с. 67-68, 110-112).
      Наказом Державного центру зайнятості від 08.12.2022 затверджено граничну чисельність працівників Державної служби зайнятості, зокрема у Вінницькій області – 333,0, з яких апарат складає 83,0 (Т.1 а.с. 69,113,116-118).
Наказом ВОЦЗ від 12.12.2022 №280 затверджено та введено в дію з 09.12.2022 штатні розписи філій ВОЦЗ та по Хмільницькій міськрайонній філії введено посаду директора (Т.1 а.с.70-71).
       13.12.2022 Державний центр зайнятості погодив звільнення з посади директора Хмільницької міськрайонної філії ВОЦЗ ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 97 зворот,125).
       15.12.2022 наказом ВОЦЗ №284 затверджено організаційну структуру та штатний розпис Хмільницької філії ВОЦЗ на 2022 та введено структурний підрозділ під назвою «Керівництво» з посадою «Директор», змінено назви відділів, чисельність посад, введено відокремлені підрозділи філії: Козятинське управління та Калинівський відділ (Т.1 а.с.75-77, 120-122).
          15.12.2022 наказом №285 утворено Хмільницьку філію Вінницького обласного центру зайнятості (Т.1 а.с.133) та затверджено Положення про Хмільницьку філію ВОЦЗ ( Т.1 а.с.134-141, 185-192).
    20.12.2022 наказом директора ВОЦЗ №636-к виконання обов`язків директора Хмільницької філії ВОЦЗ покладено на начальника відділу надання соціальних послуг Хмільницької міськрайонної філії Вінницького обласного центру зайнятості Титулу О.І. (Т.1 а.с. 24).
      Наказом від 27.12.2022 №288 відповідачем затверджено граничну чисельність ВОЦЗ, зокрема 27 працівників у Хмільницькій філії Вінницького обласного центру зайнятості (Т.1 а.с. 78).
       30.12.2022 наказом ВОЦЗ №290 затверджено та введено в дію штатний розпис по Хмільницькій філії Вінницького обласного центру зайнятості (Т.1 а.с. 79-80,123-124), який аналогічний штатному розпису, що затверджений наказом №284 від 15.12.2022.
       11.01.2023 наказом ВОЦЗ №48-к попереджено працівників Хмільницької філії Вінницького обласного центру зайнятості про зміни в організації виробництва і праці, які пов`язані із припиненням Хмільницької міськрайонної філії шляхом її ліквідації та про можливе вивільнення, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з скороченням чисельності та штату 31.01.2023 ОСОБА_1 запропоновано вакантні посади кар`єрного радника відділу кар`єрного працевлаштування Вінницької філії ВОЦЗ, на період відпустки по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку основного працівника та посаду провідного фахівця з профорієнтації відділу кар`єрного консультування Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості, на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника від яких позивач відмовився, оскільки вони нерівноцінні тій посаді, яку він обіймав на момент звільнення (Т.1 а.с. 15-18).
       27.03.2023 наказом №329-к ВОЦЗ ОСОБА_4 призначено на посаду в.о. директора Хмільницької філії Вінницького обласного центру зайнятості з 28.03.2023 (Т.1 а.с. 142, 184).
       31.03.2023 наказом ВОЦЗ №336-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Хмільницької міськрайонної філії ВОЦЗ , в зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (Т.1 а.с. 19).
       У відповідності до довідки про доходи за період з січня 2023 по березень 2023 позивачу нараховано 142986,96 грн заробітної плати (а.с.39), а за період з січня 2022 по грудень 2022 – 307812,90 грн (а.с. 40), за період з лютого 2023 по березень 2023 – 46350 грн (Т.1 а.с. 153).
       Згідно наданого відповідачем переліку вакантних посад в період з 20.12.2022 по 31.03.2023 у Хмільницькій філії ВОЦЗ була вакантна посада директора (Т.1 а.с. 93-96 зворот, 143-150) .
       Відповідно до листа ВОЦЗ від 05.04.2023 відповідач відмовляється у продовженні трудового договору з позивачем, вказуючи, що посаду в.о. директора філії обіймає ОСОБА_4 (Т.1 а.с.165).
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Хмільницької міськрайонної філії ВОЦЗ з дотриманням вимог чинних норм трудового законодавства ст. 49-2 КЗпП, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не суперечить наявним матеріалам справи. 
Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Відповідно до частини першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Положеннями частини 1 статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Положеннями ч.2,3 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.
Згідно ч.ч.1,2 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, зазначеним в пунктах частини 2 вказаної статті, зокрема: сімейним-при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації ,тощо.
Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-3048цс15).
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
З матеріалів справи  вбачається, що ОСОБА_1 з 15.01.2007 по 31.03.2023 обіймав посади директора Хмільницького міськрайонного центру зайнятості.
У ВОЦЗ внаслідок реорганізації ліквідовано 28 філій, в свою чергу припинено Хмільницьку міськрайонну філію ВОЦЗ шляхом її ліквідації та наказом Міністерства економіки України від 02.11.2022 утворено 6 філій ВОЦЗ, в тому числі Хмільницьку філію ВОЦЗ.
У зв`язку з реорганізацією, Державним центром зайнятості затверджено граничну чисельність працівників Державної служби зайнятості у Вінницькій області в кількості 333 штатних одиниць, замість 501, тобто гранична чисельність працівників установ ВОЦЗ зменшилась на 168 штатних одиниці.
ВОЦЗ затверджено нові організаційні структури та штатні розписи новоутворених філій, з посадами відмінними від тих, які були у штатних розписах до реорганізації.
Тобто було затверджено примірну організаційну структуру, яка суттєво відрізняється від попередньої. При цьому вакансії у новоутвореній філії ВОЦЗ пропонувались в першу чергу працівникам Хмільницької міськрайонної філії ВОЦЗ, які мали переважне право на залишення на роботі.
Як вбачається із матеріалів справи, змінились штатні посади, а гранична чисельність працівників установ ВОЦЗ зменшилась на 168 штатних одиниць.
Відтак в результаті реорганізації відбулися зміни в організації праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників, а також зміни структур та відповідно посад. Організаційна структура Хмільницької філії відрізняється від структури Хмільницької міськрайонної філії, по суті утворено новий структурний відокремлений підрозділ з іншими відділами та до складу якого входить управління та відділ, які територіально знаходяться поза межами розташування філій.
Зокрема введено посади юрисконсульта та суттєво збільшився обсяг функціональних обов`язків директора новоутвореної філії. Штатні розписи відрізняються назвами відділів, чисельністю штатних посад, назвами посад, штатний розпис змінив також і основні завдання і функції структурних підрозділів. Також було скорочено посаду директора Хмільницької міськрайонної філії. 
Тому доводи скаржника про те, що посада керівника філії залишилась не можна брати до уваги, оскільки ця посада була скорочена.
Позивачем не заперечується той факт, що у штатному розписі новоутвореної Хмільницької філії передбачено Козятинське управління та Калинівський відділ.
Судом встановлено, що 30.01.2023 позивача було попереджено про скорочення посади директора Вінницького міського центру зайнятості.
Водночас, відповідачем в межах  двомісячного строку попереджено позивача про звільнення та запропоновано ОСОБА_1 дві вакантних посади , проте позивач від пропозиції відмовився, вважаючи їх нерівноцінними тій посаді, яку він обіймав на момент звільнення.
Тобто, позивачу було запропоновано дві вакантних посади, від яких останній відмовився, а тому обов`язок покладений на роботодавця ч.1 ст. 49-2 КЗпП відповідачем виконано.
              Порядок призначення директора філії визначено Положенням про Державну службу зайнятості, зокрема за погодженням із директором Державного центру зайнятості, при цьому матеріали справи не містять доказів погодження Державним центром зайнятості призначення позивача на посаду директора Хмільницької філії позивача, а тому пропонування позивачу посади керівника філії чи автоматичне переведення на зазначену посаду в новостворену філію не є можливим.
На час звільнення ОСОБА_1 посада директора Хмільницької філії вакантною не була.
Відтак висновки суду першої інстанції, що при звільнені позивача з посади відповідачем було дотримано норми чинного законодавства та таке звільнення погоджено Державним центром зайнятості, є правильним.
Суд першої інстанції вірно зробив висновок про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог в частині поновлення позивача на посаду директора новоствореної філії, оскільки позивач не був переведений до нової філії в установленому законом порядку.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що так як після ліквідації структурного підрозділу Хмільницької міськрайонної філії змінилася внутрішня структура ВОЦЗ і така ліквідація супроводжувалася скороченням чисельності та штату працівників, вказані обставини стали підставою для звільнення позивача згідно з посади директора на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.
Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 звільнено з посади директора Хмільницької міськрайонної філії ВОЦЗ з дотриманням вимог чинних норм трудового законодавства. 
З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.
Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, вони також не підлягають до задоволення.
Доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
З огляду на викладене, позивачем в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не доведено ті обставини, на які посилається в позовній заяві та в апеляційній скарзі, як на підставу для задоволення позову.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо порушення його права на залишення на роботі на нерівнозначних посадах, так як право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури). Крім того, рівнозначна посада, а саме посада директора філії , на яку позивач претендує, шо ним і не заперечується , на час звільнення вакантною не була. 
Доводи скаржника щодо того, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказам, не впливають на правильність оскаржуваного рішення, оскільки докази, на які посилається в апеляційній скарзі позивач були предметом дослідження у суді, на підставі яких суд зробив правильний висновок, з якими погоджується Вінницький апеляційний суд.
Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.
За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є безпідставними.
Таким чином, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.    

Головуючий                                                          М.М. Якименко

Судді:                                                                    О.В. Ковальчук
                                                                               
Т.Б. Сало