ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року 
м. Київ

cправа №  911/1203/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Зуєва В. А., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М., 

за участю представників:
позивача - Дзюбенка С. М. (адвоката, в режимі відеоконференції), 
відповідача-1 - Мітченко К. В. (самопредставництво), 
відповідача-2 - не з`явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 (колегія суддів: Ходаківська І. П. - головуючий, Владимиренко С. В., Демидова   А. М.) і рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2022 (суддя Третьякова   О.   О.) у справі 

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"

до: 1) Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", 2)   Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях 

про визнання права на зменшення орендної плати, зобов`язання провести перерахунок нарахованої орендної плати та зобов`язання провести зарахування надмірно сплаченої орендної плати,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (далі - ТОВ "Аерохендлінг") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (далі - ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль") про:

- визнання у ТОВ "Аерохендлінг" права на зменшення орендної плати (права на несплату орендної плати), нарахованої за період з 18.03.2020 до 14.06.2020 в сумі 1   013   574,24 грн з ПДВ згідно з договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015, укладеного між ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та ТОВ "Аерохендлінг", посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Віценко В. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 495;

- зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за наведеним договором оренди за період з 12.03.2020 до 31.03.2021, зменшивши її на 2   485 742,83 грн з ПДВ;

- зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести зарахування (залік) надмірно сплаченої орендної плати у загальному розмірі 1 924 146,20 грн в рахунок майбутніх платежів за наведеним договором оренди.

1.2. Позовні вимоги ТОВ "Аерохендлінг" обґрунтовані наявністю підстав для зменшення розміру орендної плати за об`єкти оренди відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", пункту 14 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, пункту 6 частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 № 530-IX, а саме: за період з 18.03.2020 до 14.06.2020 щодо всіх об`єктів оренди; за період з 17.03.2020 до 21.06.2020, з 12.03.2020 до 16.03.2020 та з 22.06.2020 до 31.03.2021 щодо об`єктів № 10 і № 11; за період з 12.03.2020 до 31.03.2021 щодо об`єктів №№ 1-3, 13-16, 18 у зв`язку із запровадженням карантинних заходів та закриттям пунктів пропуску через державний кордон і терміналу "D", в якому розміщені орендовані приміщення, забороною роботи закладів громадського харчування. 

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Київської області від 16.09.2022 у справі № 911/1203/21 позовні вимоги ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до ТОВ "Аерохендлінг" про визнання права на зменшення орендної плати, зобов`язання провести перерахунок нарахованої орендної плати та зобов`язання провести зарахування надмірно сплаченої орендної плати задоволено частково.

Визнано у ТОВ "Аерохендлінг" право на зменшення орендної плати (право на несплату орендної плати), нарахованої за період з 18.03.2020 до 14.06.2020 в сумі 283 482,33 грн з ПДВ за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015.

Зобов`язано ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021, зменшивши її на 2 099 687,95 грн. 

Відмовлено у задоволенні позову в частині визнання у ТОВ "Аерохендлінг" права на зменшення орендної плати (права на несплату орендної плати), нарахованої за період з 18.03.2020 до 14.06.2020 в сумі 730 091,91 грн з ПДВ; в частині зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати, зменшивши її на 386 054,88 грн з ПДВ; в частині зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести зарахування (залік) надмірно сплаченої орендної плати в загальному розмірі 1   924   146,20 грн в рахунок майбутніх платежів за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015.

2.2. Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ "Аерохендлінг", господарський суд першої інстанції послався на доведеність обставин щодо неможливості використання позивачем у період з 18.03.2020 до 14.06.2020 орендованого за договором оренди майна (об`єктів №№ 6, 18, 19) як фактично, так і для здійснення господарської діяльності з підстав, що не залежали від позивача. Щодо об`єктів №№ 10, 11 (кафе), розташованих у загальній зоні терміналу "D" в аеропорту "Бориспіль", місцевий господарський суд зазначив, що у період з 17.03.2020 до 21.06.2020 позивач мав доступ до цих об`єктів та мав право використовувати об`єкти №№ 10, 11 за цільовим призначенням з урахуванням обмежувальних заходів. За таких обставин господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про визнання права на зменшення орендної плати (права на несплату орендної плати), нарахованої за договором оренди за період з 18.03.2020 до 14.06.2020 за об`єктам №№ 6, 18, 19 в сумі 283 482,33 грн

2.3. Щодо позовної вимоги про зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди за період з 12.03.2020 до 31.03.2021, зменшивши її на 2 485 742,83 грн з ПДВ, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивач має право на здійснення перерахунку нарахованої орендної плати за договором оренди згідно з додатком 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611, а також положень частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, пункту 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції, яка була чинною з 18.04.2020 до 16.07.2020) в бік зменшення розміру нарахованої орендної плати на загальну суму 2 099 687,95 грн, в т. ч. 283 482, 33 грн (часткове звільнення від сплати орендної плати за об`єктами №№ 6, 18, 19 за період з 18.03.2020 до 14.06.2020) + 243 451,03 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктом № 18 за період з 12.03.2020 до 17.03.2020 та з 15.06.2020 до 31.03.2021) + 1 458 126,44 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктами №№ 10, 11 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021) + 114 628,15 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктами №№ 1-3, 13-16 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021). 

2.4. З урахуванням викладеного господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахованої орендної плати за період з 12.03.2020 до 31.03.2021, зменшивши її на 2 099 687, 95 грн з ПДВ, а в іншій частині (386 054, 88 грн) суд першої інстанції відмовив у задоволенні.

2.5. Щодо позовної вимоги ТОВ "Аерохендлінг" про зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести зарахування (залік) надміру сплаченої орендної плати в рахунок майбутніх платежів за договором оренди місцевий господарський суд зазначив, що зобов`язання застосувати механізм зарахування (заліку) надміру сплаченої орендної плати в рахунок майбутніх платежів може бути фактично реалізоване у випадку встановлення факту невиконання орендодавцем рішення суду у цій справі. Водночас, за висновком господарського суду першої інстанції, на момент вирішення спору позовна вимога про зобов`язання проведення зарахування (заліку) надміру сплаченої орендної плати в рахунок майбутніх платежів за договором оренди є передчасною, оскільки відповідне право позивача як на час звернення з цим позовом до суду, так і на час ухвалення рішення у цій справі не є порушеним.

2.6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 скасовано рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2022 у справі № 911/1203/21 в частині задоволення позовної вимоги про визнання у ТОВ "Аерохендлінг" права на зменшення орендної плати (право на несплату орендної плати), нарахованої за період з 18.03.2020 до 14.06.2020, в сумі 283   482,33 грн з ПДВ за договором оренди. У цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні зазначеної позовної вимоги.

2.7. Рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2022  у справі №   911/1203/21 змінено та викладено пункт 3 його резолютивної частини в такій редакції:

"3. Зобов`язати Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069) провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015, укладеним між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг", який посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Віценко В. О. та зареєстровано в реєстрі за № 495, за період з 12.03.2020 до 31.03.2021, зменшивши її на 1 985  059 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят п`ять тисяч п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп. з ПДВ".

В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2022  у справі №   911/1203/21 залишено без змін.

2.8. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення господарського суду першої інстанції, зазначив, що рішення місцевого господарського суду оскаржується ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" в частині задоволення позовних вимог. Тому з урахуванням положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядав рішення суду першої інстанцій в наведеній частині.    

2.9. Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про визнання у ТОВ "Аерохендлінг" права на зменшення орендної плати (права на несплату орендної плати), нарахованої за період з 18.03.2020 до 14.06.2020, в сумі 283   482,33 грн з ПДВ за договором оренди, зазначив, що позивач, звертаючись до суду з вимогою про визнання права на зменшення орендної плати (права на несплату орендної плати), прагне підтвердження судом певного факту - наявності у нього права на звільнення від орендної плати за користування майном. За висновком апеляційного господарського суду, така позовна вимога не призведе до поновлення порушеного права.

2.10. Крім того, апеляційний господарський суд визнав помилковим висновок господарського суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру орендної плати за об`єктами №№ 1-3, 13-16 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021 на суму 114 628,15 грн. Апеляційний господарський суд зазначив, що за умовами укладеного сторонами договору оренди об`єкти №№ 1-3, 13-16 передані позивачу для розміщення на території аеропорту автоматів з продажу гарячих напоїв. Суд констатував, що об`єкти №№   1-3, 13-16 використовуються позивачем для розміщення на території аеропорту реєстраторів розрахункових операцій, а не торговельних об`єктів, і це, за висновком апеляційного господарського суду, виключає наявність правових підстав для застосування положень додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611.

2.11. Водночас апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач має право на здійснення перерахунку нарахованої орендної плати за договором оренди згідно з додатком 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611, а також положень частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, пункту 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції, яка була чинною з 18.04.2020 до 16.07.2020) в бік зменшення розміру нарахованої орендної плати, в т. ч. 283 482,33 грн (часткове звільнення від сплати орендної плати за об`єктами №№ 6, 18, 19 за період з 18.03.2020 до 14.06.2020) + 243 451,03 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктом № 18 за період з 12.03.2020 до 17.03.2020 та з 15.06.2020 до 31.03.2021) + 1   458 126,44 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктами №№ 10, 11 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021).

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 та рішенням Господарського суду Київської області від 16.09.2022  у справі №   911/1203/21, до Верховного Суду звернулося ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову апеляційного господарського суду в частині зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021, зменшивши її на 1 985 059,80 грн з ПДВ та скасувати рішення місцевого господарського суду в частині зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021, зменшивши її на 2 099 687,95 грн з ПДВ.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" зазначає, що оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення статей 526, 617 Цивільного кодексу України, частину 6 статті 762 Цивільного кодексу України, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції, яка була чинною з 18.04.2020 до 16.07.2020), положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19", постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19" та не врахували висновки щодо застосування наведених норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20, від 09.12.2021 у справі №   911/354/21, від 16.11.2021 у справі № 910/14244/20, від 26.10.2018 у справі №   922/4099/17, від 30.01.2019 у справі № 905/2324/17, від 21.09.2021 у справі №   910/13158/20, від 22.05.2019 у справі № 914/1248/18, від 27.08.2019 у справі №   914/2264/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №   910/7495/16.

3.4. Крім того, на думку скаржника, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункту контролю, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 № 751, та Інструкцію про порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську або іншу діяльність, пов`язану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування, затверджену спільним наказом Державної митної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби України від 24.01.2006 № 51/49.

3.5. Скаржник вважає, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" в частині зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015.

3.6. ТОВ "Аерохендлінг"  у відзиві на касаційну скаргу ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій - без змін. ТОВ "Аерохендлінг" вважає, що обставини щодо закриття пункту пропуску через державний кордон в аеропорту є достатньою підставою для ненарахування орендної плати у період такого закриття. Крім того, ТОВ "Аерохендлінг" зазначає, що вирішення питання про звільнення від сплати орендної плати здебільшого залежить від установлених судами обставин та зібраних доказів.  

3.7. 30.10.2023 Верховний Суд зареєстрував пояснення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, в яких заявник, зокрема, просить здійснювати розгляд справи без участі його уповноваженого представника.

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 16.04.2015 між ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" як орендодавцем та ТОВ "Аерохендлінг" як орендарем укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належать до державної власності, який посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського нотаріального округу Київської області Віценко В. О. та зареєстровано в реєстрі за № 495.

4.2. Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - частини приміщень на 1, 2, 3 поверхах пасажирського терміналу "D" загальною площею 152,5 м^2. Схеми розташування приміщень додаються до договору оренди та є його невід`ємною частиною.

4.3. Згідно з пунктом 1.2 договору оренди майно передається в оренду з метою:

- частина приміщення № 1.1.4 (частина приміщення № 2 - згідно з технічним паспортом БТІ) на першому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0   м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 201 (частина приміщення №327 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 14,0   м^2 - розміщення пункту обслуговування пасажирів;

- частина приміщення № 201 (частина приміщення № 327 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0   м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 201 (частина приміщення № 327 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0   м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 205 (частина приміщення № 311 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0   м^2 - розміщення автомата з продажу снекової продукції;

- частина приміщення № 205 (частина приміщення № 311 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0   м^2 - розміщення автомата з продажу снекової продукції;

- частина приміщення № 205 (частина приміщення № 311 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0   м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 205 (частина приміщення № 311 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0   м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 2.1.1 (частина приміщення № 278 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 2.1.1 (частина приміщення № 278 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 2.1.1 (частина приміщення № 278 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення термінала самообслуговування;

- частина приміщення № 2.1.1 (частина приміщення № 278 - згідно з технічним паспортом БТІ) на другому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення термінала самообслуговування;

- частина приміщення № 3.2.1 (частина приміщення № 78 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 28,1 м^2 - здійснення діяльності з обслуговування пасажирів;

- частина приміщення № 3.1.27 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 3,4 м^2 - здійснення діяльності з обслуговування пасажирів;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 15,0 м^2 - розміщення пункту з обслуговування пасажирів;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 15,0 м^2 - розміщення пункту з обслуговування пасажирів;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 30,0 м^2 - розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 30,0 м^2 - розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення платіжного термінала;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення автомата з продажу гарячих напоїв;

- частина приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на третьому поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1,0 м^2 - розміщення платіжного терміналу.

4.4. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, пунктом 3.1 договору оренди передбачено, що розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами і доповненнями), і за базовий місяць розрахунку - жовтень 2014 року без урахування ПДВ становить 137   658,96 грн згідно з розрахунком орендної плати, який додається.

4.5. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (пункт 3.2 договору оренди).

4.6. Відповідно до пункту 3.3 договору оренди орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

4.7. Пунктом 3.6 договору оренди встановлено, що орендна плата за користування майном за договором нараховується та індексується орендодавцем відповідно до діючих методик, затверджених постановою Кабінету Міністрів України. Орендна плата перераховується орендарем до державного бюджету та орендодавцю у співвідношенні 30% до 70% відповідно щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (відповідно до рахунка-фактури, який надає орендодавець).

4.8. Згідно з пунктом 3.9 договору оренди надміру сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних відносин - поверненню орендарю. Процедура повернення зазначених коштів визначена вимогами Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 № 1650/24182, та постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 № 106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету" (зі змінами).

4.9. Пунктом 3.12 договору оренди визначено, що орендар звільняється від обов`язку сплати всіх платежів згідно з умовами договору за використання майна за весь час, протягом якого майно не могло бути використане через обставини, за які він не відповідає. Обставини, що є причиною неможливості використовувати майно орендарем, можуть бути пов`язані як з діями бездіяльністю орендодавця, так і з певними об`єктивними обставинами.

4.10. Відповідно до пункту 5.1 договору оренди орендар зобов`язується використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору.

4.11. Згідно з пунктом 5.4 договору оренди орендар зобов`язується з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії орендодавця рахунок та акт приймання-передачі виконаних послуг. Сплата рахунку здійснюється орендарем до 15 числа того ж місяця. Підписаний акт приймання-передачі виконаних послуг орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію орендодавця протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання. Якщо протягом 5-ти робочих днів акт приймання-передачі виконаних послуг не буде повернуто орендодавцю, він вважається підписаним сторонами.

4.12. Пунктом 6.5 договору оренди передбачено право орендаря здавати майно в суборенду.

4.13. Згідно з підпунктами 9.6.1, 9.6.2 пункту 9.6 договору оренди сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором у випадку настання обставин непереборної сили (форс-мажор), які настали після укладення договору, і на які сторони не могли вплинути, і які цілком або частково перешкоджають належному виконанню сторонами своїх зобов`язань, передбачених договором.

4.14. Форс-мажорними обставинами за договором визнаються повені, епідемії, епізоотії, землетруси й інші природні стихійні лиха і штучні (техногенні) катастрофи, повстання, акції громадянської непокори, порушення громадського порядку, страйки, економічні ембарго, війни або військові дії чи конфлікти будь-якого виду, окупація, мобілізація, анексія, дії чи рішення органів влади або будь-які інші обставини, що перебувають поза контролем і волею сторін, які настали після укладення договору, та які не дають стороні (сторонам) можливості належним чином виконувати свої договірні зобов`язання.

4.15. Цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 16.04.2015 до 15.04.2025 включно (пункт 10.1 договору оренди).

4.16. Відповідно до пункту 10.3 договору оренди зміни до умов цього договору та продовження терміну його дії допускаються за взаємної згоди сторін та за умови погодження з уповноваженим органом управління. Зміни, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.

4.17. Згідно з підписаним сторонами 15.05.2015 актом прийому-передачі орендованого майна орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування визначене договором оренди нерухоме майно.

4.18. Крім того, суди зазначили, що за умовами пункту 1.1 договору оренди в редакції додаткових угод від 21.12.2018 № 1 та від 05.02.2019 № 2 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно, а саме:

1) частину приміщення № 1.1.4 (частина приміщення № 2 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 1-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1   м^2, цільове призначення - автомат з продажу гарячих напоїв (об`єкт 1);

2) частину приміщення № 205 (частина приміщення № 311 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 2-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - автомат з продажу гарячих напоїв (об`єкт 2);

3) частину приміщення № 2.1.1 (частина приміщення № 378 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 2-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - автомат з продажу гарячих напоїв (об`єкт 3);

4) частину приміщення № 2.1.1 (частина приміщення № 378 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 2-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - термінал самообслуговування (об`єкт 4);

5) частину приміщення № 2.1.1 (частина приміщення № 378 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 2-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - термінал самообслуговування (об`єкт 5);

6) частину приміщення № 3.2.1 (частина приміщення № 78 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 28.1 м^2, цільове призначення - здійснення діяльності з обслуговування пасажирів (об`єкт 6);

7) частину приміщення № 3.1.27 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 3,4 м^2, цільове призначення - здійснення діяльності з обслуговування пасажирів (об`єкт 7);

8) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 15 м^2, цільове призначення - пункт обслуговування пасажирів (об`єкт 8);

9) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 15 м^2, цільове призначення - пункт обслуговування пасажирів (об`єкт 9);

10) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 30 м^2, цільове призначення - кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи (об`єкт 10);

11) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 30 м^2, цільове призначення - кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи (об`єкт 11);

12) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - термінал самообслуговування (об`єкт 12);

13) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - автомат з продажу гарячих напоїв (об`єкт 13);

14) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - автомат з продажу гарячих напоїв (об`єкт 14);

15) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - автомат з продажу гарячих напоїв (об`єкт 15);

16) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - автомат з продажу гарячих напоїв (об`єкт 16);

17) частину приміщення № 3.1.4 (частина приміщення № 226 - згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D" площею 1 м^2, цільове призначення - термінал самообслуговування (об`єкт 17);

18) частину приміщення № 76 (нумерація згідно з технічним паспортом БТІ) на 4-му поверсі пасажирського терміналу "D") площею 16 м^2, цільове призначення - торговельний заклад (об`єкт 18);

19) частину приміщення № 78 (нумерація згідно з технічним паспортом БТІ) на 3-му поверсі пасажирського терміналу "D") площею 4 м^2, цільове призначення - обслуговування пасажирів (об`єкт 19).

4.19. Господарські суди зазначили, що відповідно до матеріалів справи за період з 01.03.2020 до 31.03.2021 розмір орендної плати, нарахованої орендарю за договором оренди на підставі рахунків-фактур, становить 4   625   020,62 грн.

4.20. Крім того, суди зазначили, що ТОВ "Аерохендлінг" зверталося до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" із листами та заявами, зокрема, від 16.03.2020 № 16/03-21, від 24.06.2020 № 01-12/1116, від 23.12.2020 № 01-12/1426, від 04.03.2021 № 01-12/87 щодо коригування орендної плати та внесення змін до договору оренди, в тому числі про зменшення розміру орендної плати згідно з пунктом 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Проте ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль",  починаючи з березня 2020 року і станом на дату звернення із позовом, нараховує орендну плату за договором оренди в повному обсязі.

4.21. ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" не визнає права позивача на зменшення розміру орендної плати та часткове звільнення від сплати орендної плати. ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" направило орендарю претензію від 04.03.2021 № 3.5.-28/5-80 з вимогою про сплату заборгованості за договором оренди. 

4.22. За таких обставин ТОВ "Аерохендлінг" вважало, що ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" не визнає і порушує право позивача як орендаря державного майна на сплату орендної плати в період карантину у зменшеному розмірі. Наведені обставини стали підставою для звернення ТОВ "Аерохендлінг" з позовом до суду про визнання права на зменшення орендної плати, зобов`язання провести перерахунок нарахованої орендної плати та зобов`язання провести зарахування надмірно сплаченої орендної плати.

5. Розгляд касаційної скарги та пРозиція Верховного Суду 

5.1. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2023 у справі № 911/1203/21 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Чумак Ю. Я.

Ухвалою Верховного Суду від 09.10.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 і рішення Господарського суду Київської області від 16.09.2022 у справі № 911/1203/21.

Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 14.11.2023 № 29.2-02/3248 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 911/1203/21 у зв`язку з перебуванням судді Дроботової Т. Б. на лікарняному. 

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуючий, Зуєв В. А., Чумак   Ю. Я.

5.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.3.  Зміст касаційної скарги свідчить про те, що скаржник не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог.  

5.4. Отже, з урахуванням положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку оскаржувану постанову апеляційного господарського суду в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

5.5. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга повинна бути частково задоволена з огляду на таке. 

5.6. Предметом позову в цій справі є вимоги ТОВ "Аерохендлінг" до ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про визнання права на зменшення орендної плати, зобов`язання провести перерахунок нарахованої орендної плати та зобов`язання провести зарахування надмірно сплаченої орендної плати.

5.7. Підставою позовних вимог, на думку позивача, є наявність передбачених законодавством обставин для зменшення розміру та звільнення від сплати орендної плати.

5.8. Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

5.9. Орендоване ТОВ "Аерохендлінг" майно є державною власністю, а тому до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі №   911/2207/22.

5.10. Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

5.11. Верховний Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №   211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2020 № 377) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12 березня до 22 травня 2020   року на всій території України карантин.

5.12. Відповідно до частин 4, 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

5.13. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини 6 статті 762 цього Кодексу".

5.14. Законом України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

5.15. У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №   910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 911/654/21, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

5.16. Крім того, питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном врегульовані постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №   611. 

5.17. Так, зокрема, в пункті 1 цієї постанови передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

5.18. За змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 орендодавці державного майна забезпечують нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

5.19. У додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №   611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 25 %. Так, ними є орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення на території аеропортів: кафе, барів, кафе-барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи; кафе, барів, кафе-барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ресторанів, ресторанів з нічним режимом роботи; їдалень, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; торговельних об`єктів.

5.20. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.21. Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.22. Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивач має право на здійснення перерахунку нарахованої орендної плати за договором оренди згідно з додатком 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611, а також положень частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, пункту 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції, яка була чинною з 18.04.2020 до 16.07.2020) в бік зменшення розміру нарахованої орендної плати на загальну суму 2 099 687,95 грн, в т. ч. 283 482, 33 грн (часткове звільнення від сплати орендної плати за об`єктами №№ 6, 18, 19 за період з 18.03.2020 до 14.06.2020) + 243 451,03 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктом № 18 за період з 12.03.2020 до 17.03.2020 та з 15.06.2020 до 31.03.2021) + 1   458   126,44 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктами №№ 10, 11 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021) + 114 628,15 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктами №№ 1-3, 13-16 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021). 

5.23. З урахуванням викладеного господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок нарахованої орендної плати за період з 12.03.2020 до 31.03.2021, зменшивши її на 2 099 687,95 грн з ПДВ.

5.24. Апеляційний господарський суд визнав помилковим висновок господарського суду першої про наявність підстав для зменшення розміру орендної плати за об`єктами №№ 1-3, 13-16 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021 на суму 114 628,15 грн. Водночас апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду про те, що позивач має право на здійснення перерахунку нарахованої орендної плати за договором оренди згідно з додатком 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611, а також положень частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, пункту 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції, яка була чинною з 18.04.2020 до 16.07.2020) в бік зменшення розміру нарахованої орендної плати, в т. ч. 283 482,33 грн (часткове звільнення від сплати орендної плати за об`єктами №№ 6, 18, 19 за період з 18.03.2020 до 14.06.2020) + 243 451,03 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктом № 18 за період з 12.03.2020 до 17.03.2020 та з 15.06.2020 до 31.03.2021) + 1   458 126,44 грн (зменшення розміру орендної плати за об`єктами №№ 10, 11 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021).

5.25. ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" не погоджується з висновками про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині звільнення від сплати орендної плати та в частині зменшення орендної плати, а тому звернулося з касаційною скаргою. ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.26. Пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є: неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.27. Касаційну скаргу з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення статей 526, 617 Цивільного кодексу України, частину 6 статті 762 Цивільного кодексу України, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (в редакції, яка була чинною з 18.04.2020 до 16.07.2020), положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19", постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19" та не врахували висновки щодо застосування наведених норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20, від 09.12.2021 у справі № 911/354/21, від 16.11.2021 у справі № 910/14244/20, від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 30.01.2019 у справі № 905/2324/17, від 21.09.2021 у справі №   910/13158/20, від 22.05.2019 у справі № 914/1248/18, від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16.

5.28. Крім того, на думку скаржника, господарські суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували до спірних правовідносин Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункту контролю, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 № 751, та Інструкцію про порядок розміщення на територіях пунктів пропуску через державний кордон України підприємств, що здійснюють господарську або іншу діяльність, пов`язану із забезпеченням діяльності пунктів пропуску, і підприємств (установ) сфери обслуговування, затверджену спільним наказом Державної митної служби України, Адміністрації Державної прикордонної служби України 24.01.2006 N 51/49.

5.29. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстав, зазначених у пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.30. Перевіривши та надавши оцінку доводам скаржника, колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №   911/3067/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кофе Бар Плюс" про стягнення заборгованості. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"…39. Так, у частині 6 статті 762 ЦК України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

40. За змістом пункту 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (у редакції, чинній до 16.07.2020) такого вичерпного переліку обставин теж не передбачено.

41. У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини 6 статті 762 ЦК України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

42. Відтак, для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

43. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

44. Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

45. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

46. Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду у справах № 914/1248/18, №   914/2264/17, №910/13158/20.

47. При цьому звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

48. Суди попередніх інстанцій встановили, що у підтвердження обставини неможливості користування орендованим майном відповідач послався на запровадження Кабінетом Міністрів України у спірний період заборони на роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, а також надав сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

49. Однак запровадження Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів під час карантину (у тому числі заборона роботи, яка передбачає приймання відвідувачів) само по собі не свідчить про принципову неможливість використання відповідачем орендованого майна у розумінні частини 6 статті 762 ЦК України. Як встановлено судами, відповідач не довів повного припинення ним господарської діяльності у період карантину, у тому числі внаслідок відсутності доступу до майна, тоді як позивач у цей період забезпечив відповідачу доступ до орендованого майна та фіксував прохід працівників останнього до приміщення терміналу D аеропорту.

50. У зв`язку з встановленими обставинами фактичного користування відповідачем орендованим майном суди відхилили надану відповідачем довідку про форс-мажорні обставини (обставин непереборної сили).

51. При цьому Верховний Суд зауважує, що зміст доводів касаційної скарги відповідача свідчить про помилкове ототожнення ним неможливості використання орендованого майна, тобто повну відсутність доступу до майна (що не було ним доведено у даній справі) з неможливістю отримання прибутку в очікуваному розмірі у спірний період, що не підпадає під дію норми частини 6 статті 672 ЦК України".

5.31. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 09.12.2021 у справі №   911/354/21, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рапекс1" про стягнення суми заборгованості, пені, 3 % річних, інфляційних втрат і штрафу. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"…37. Відповідно до приписів частин 4, 6 статті 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

38. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини 6 статті 762 цього Кодексу".

39. Законом України "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини 2 статті 286 ГК України, частин 4 та 6 статті 762 ЦК України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

40. У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 (на яку посилаються позивач і відповідач) зазначено, що підставою для застосування норми частини 6 статті 762 ЦК України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відтак, для застосування частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

41. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду у справах № 914/1248/18, №   914/2264/17, №910/13158/20, № 911/3067/20".

5.32. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №   910/14244/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світодар" до Державної установи "Національний науковий центр "Інститут кардіології імені академіка М. Д. Стражеска" Національної академії медичних наук України про зобов`язання здійснити перерахунок. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Постановою № 211 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2020 № 377) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 установлено з 12 березня до 22 травня 2020 року на усій території України карантин, зокрема, заборонено до 22.05.2020 роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема, закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, крім провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, а також медичної практики, діяльності з виготовлення технічних та інших засобів реабілітації, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з продажу, надання в оренду, технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, періодичних випробувань автотранспортних засобів на предмет дорожньої безпеки, сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з підключення споживачів до Інтернету, поповнення рахунків мобільного зв`язку, сплати комунальних послуг та послуг доступу до Інтернету, ремонту офісної та комп`ютерної техніки, устаткування, приладдя, побутових виробів і предметів особистого вжитку, надання послуг хімчистки, поштової та кур`єрської діяльності, будівельних робіт, робіт із збирання і заготівлі відходів, діяльності кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя, очей, рук) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

Відповідно до положень частин 4, 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".

Законом України від 13.04.2020 № 553-IX "Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік", який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини другої статті 286 Господарського кодексу України, частин четвертої та шостої статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

Законом України від 16.06.2020 № 692-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19", який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Установити, що з моменту встановлення карантину, введеного Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

Ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді".

У постанові Верховного Суду від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20 викладено такі висновки щодо питання застосування положень частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України у контексті пункту 14 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України: "у частині шостій статті 762 Цивільного кодексу України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження.

У пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відтак, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Тобто позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили, тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 Цивільного кодексу України викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах № 914/1248/18, № 914/2264/17.

При цьому звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

Отже, зважаючи на викладене та наведені положення законодавства, обставини стосовно неможливості використання орендарем (у наведеному випадку позивачем) з незалежних від нього причин у своїй господарській діяльності спірного орендованого майна відповідно до наведеного висновку Верховного Суду, підлягають достеменному дослідженню та встановленню на загальних підставах, як і підлягають правовій оцінці та дослідженню відповідні заперечення відповідача з цього приводу (у тому числі стосовно того, що у період із 11.03.2020 до 27.07.2020 позивач не звертався з проханням звільнити чи зменшити орендну плату або з метою фіксування припинення своєї господарської діяльності; позивач здійснював поліпшення орендованого приміщення, як до початку, так і під час спірного періоду; у позивача відсутній відповідний персонал, ліцензія на здійснення медичної практики), чого, проте судами зроблено не було".

5.33. Колегія суддів установила, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Фізичної особи - підприємця Пустовіта Григорія Олександровича, Фізичної особи - підприємця Пустовіта Павла Олександровича до Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" про стягнення 267 753,16 грн та зобов`язання вчинити дії. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"6.10. З урахуванням викладеного вище Велика Палата Верховного Суду зазначає, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством". 

5.34. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №   910/13158/20, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світодар" до Державної установи "Національний науковий центр "Інститут кардіології імені академіка М. Д. Стражеска" Національної академії медичних наук України про зобов`язання вчинити дії. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"Відтак, для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Тобто, позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили, тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №№   914/1248/18, 914/2264/17.

При цьому звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо".

5.35. Крім того, скаржник зазначає, що подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 914/1248/18, від 27.08.2019 у справі №   914/2264/17.

5.36. При цьому скаржник звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 16.09.2021 у справі № 922/3734/20 погодився з висновком апеляційного господарського суду про те, що: "…самі по собі обставини непереборної сили відповідно до положень статті 617 ЦК України можуть бути підставою лише для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а не для звільнення від виконання самого зобов`язання чи внесення змін до договору".

5.37. Колегія суддів установила, що постанова Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом PRZEDSIEBIORSTWO PRODUKCYJNO HANDLOWO-USLUGOWE "HYDRAMET" SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA (виробничо-торгівельно-сервісного підприємства "HYDRAMET" Товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Успіх-Східна Україна" про стягнення 39 414,32 євро. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано господарськими судами попередніх інстанцій під час ухвалення оскаржуваних судових рішень:

"До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та / або сум санкцій".

5.38. Крім того, скаржник зазначає, що подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 905/2324/17.

5.39. Колегія суддів, проаналізувавши наведені висновки, зазначає, що висновки господарських судів попередніх інстанцій у справі № 911/1203/21, що розглядається, про наявність правових підстав для зменшення розміру орендної плати не суперечать висновкам, на які посилається скаржник. 

5.40. Водночас з урахуванням доводів скаржника колегія суддів зазначає, що для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 911/654/21, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

5.41. Підставою звільнення від обов`язку сплачувати орендну плату згідно з наведеною правовою нормою є об`єктивна неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

5.42. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається на обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо.

5.43. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі наведеної правової норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. Аналогічна правова позиція щодо застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України викладена у постановах Верховного Суду у справах №   914/1248/18, №   914/2264/17, № 910/13158/20, № 911/3067/20, № 911/654/21.

5.44. Таким чином, звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 911/654/21, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

5.45. Верховний Суд зазначає, що запровадження Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів під час карантину саме по собі не свідчить про принципову неможливість використання орандарем орендованого майна у розумінні частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.12.2022 у справі №   911/1064/21.

5.46. Колегія суддів зауважує, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р "Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" не може свідчити про безумовну відсутність доступу орендаря до орендованих приміщень.  

5.47. При цьому колегія суддів звертає увагу на різницю між неможливістю використання орендованого майна, тобто повною відсутністю доступу, та неможливістю здійснення господарської діяльності в орендованому майні у спірний період. 

5.48. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.49. З урахуванням висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник, колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд не встановив усіх суттєвих фактичних обставин цієї справи, які мають важливе значення для правильного вирішення цього спору, зокрема, обставин щодо повного припинення ТОВ "Аерохендлінг" використання орендованого майна у період карантину, а також обставин щодо забезпечення чи незабезпечення ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" доступу працівників ТОВ "Аерохендлінг" до такого майна у цей період.

5.50. Таким чином, доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови зазначених висновків є частково обґрунтованими.

5.51. За таких обставин апеляційний господарський суд передчасно дійшов висновку про наявність підстав для звільнення орендаря від сплати орендної плати за орендоване майно та необґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.52. Скаржник вважає, що на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" в частині зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015.

5.53. З урахуванням доводів скаржника колегія суддів зазначає, що 11.03.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин.

5.54. Згідно з частинами 4, 6 статті 762 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

5.55. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 14 такого змісту: "14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини 6 статті 762 цього Кодексу".

5.56. Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020, пункт 14 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в такій редакції: "14. Встановити, що на час дії відповідних обмежувальних карантинних заходів, запроваджених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), обставинами, за які наймач (орендар) не відповідає відповідно до частини 2 статті 286 Господарського кодексу України, частин 4 та 6 статті 762 Цивільного кодексу України, також є заходи, запроваджені суб`єктами владних повноважень, якими забороняються певні види господарської діяльності з використанням орендованого майна, або заходи, якими забороняється доступ до такого майна третіх осіб".

5.57. Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) врегульовано деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, зокрема, у пункті 1 цієї постанови передбачено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2:

1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 

2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

5.58. За змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 орендодавці державного майна забезпечують нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

5.59. У додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №   611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 25 %. Так, ними є орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення на території аеропортів: кафе, барів, кафе-барів, закусочних, буфетів, кафетеріїв, що здійснюють продаж товарів підакцизної групи; кафе, барів, кафе-барів, закусочних, кафетеріїв, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; ресторанів, ресторанів з нічним режимом роботи; їдальнь, буфетів, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи; торговельних об`єктів.

5.60. У постановах Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 911/1047/21, від  26.08.2021 у справі № 910/13397/20, від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20 при вирішенні спорів про стягнення заборгованості з орендної плати наведено правові висновки, за змістом яких нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди, цією постановою не вимагається.

5.61. За встановлених обставин у справі, що розглядається, згідно з умовами договору оренди об`єкти оренди передані позивачу для здійснення діяльності з обслуговування пасажирів, розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи та торговельних об`єктів в аеропорту, тому на них поширюються положення постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 в частині зменшення орендної плати.

5.62. Наведеними встановленими фактичними обставинами у справі, що розглядається, спростовуються доводи ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про неправильне застосування апеляційним господарським судом положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611.

5.63. При цьому колегія суддів враховує, що постанова Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 була розроблена саме з метою надання державою підтримки орендарям державного майна під час дії карантину, а будь-яка державна підтримка, у тому числі й державна підтримка орендарів державного майна, має ґрунтуватися, зокрема, на принципах справедливості, розумності, передбачуваності, а суб`єкти, яким вона надається, повинні мати рівні можливості для її отримання та не піддаватися невиправданим обмеженням у отриманні такої державної підтримки. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №   911/654/21, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

5.64. Безумовно, в умовах триваючого карантину та суттєвого зниження пасажиропотоку в аеропортах, існуючі обмеження, ставлять орендарів у складне фінансове становище, тому цілком виправданим є встановлення на час дії карантину знижки зі сплати орендної плати за державне майно, зокрема, для орендарів, що орендують приміщення в аеропортах. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №   911/654/21, від 07.12.2022 у справі № 911/1064/21.

5.65. Разом з тим, за змістом касаційної скарги підставою оскарження судових рішень господарських судів попередніх інстанцій, зокрема, є приписи пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.  

5.66. Водночас Верховний Суд вважає необґрунтованою наведену скаржником підставу касаційного оскарження судових рішень, оскільки ця норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. 

5.67. Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі зазначеного пункту скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. 

5.68. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції не бере до уваги твердження скаржника про відсутність на сьогодні висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (зокрема, положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611), з огляду на те, що при вирішенні цієї справи апеляційним господарським судом було враховано висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 26.08.2021 у справі №   910/13397/20, від 20.10.2021 у справі № 911/3067/20.

5.69. З огляду на викладене та встановлені фактичні обставини справи, ураховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, у тому числі щодо питання застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для надання окремого висновку стосовно застосування цих норм права у подібних правовідносинах.

5.70. Разом з тим, посилаючись на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України про необхідність формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, скаржник не наводить належного обґрунтування необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносин з урахуванням актуальної судової практики, встановлених судом обставин справи, здійсненої ним оцінки наявних у справі доказів та результатів вирішення позову, як і не наводить мотивованого обґрунтування того, яким чином висновок щодо застосування норм права вплине на висновки апеляційного господарського суду, викладені у оскаржуваній постанові у цій справі.

5.71. Отже, зважаючи на викладене, підстав для формування правового висновку щодо застосування вказаних скаржником норм права у контексті спірних правовідносин немає, тому доводи скаржника щодо неправильного застосування апеляційним господарським судом норм матеріального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування наведених норм матеріального права під час касаційного провадження не підтвердилися. 

5.72. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" належить задовольнити частково, постанову апеляційного господарського суду - скасувати в частині зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015 № 495 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021 в частині зменшення її на 283 482,33 грн з ПДВ, а справу в цій частині передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. В іншій частині оскаржувану постанову необхідно залишити без змін.

6. Висновки Верховного Суду 

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України установлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

6.3. Згідно із частиною 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.4. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову апеляційного господарського суду у цій справі слід скасувати в частині задоволення позовних вимог ТОВ "Аерохендлінг" про зобов`язання ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015 № 495 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021 в частині зменшення її на 283 482,33 грн з ПДВ, справу № 911/1203/21 в цій частині передати на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду для ухвалення обґрунтованого і законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 у справі №   911/1203/21 належить залишити без змін.

7. Судові витрати 

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд  

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задовольнити частково.  

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 у справі №   911/1203/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" про зобов`язання Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" провести перерахунок нарахованої орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, від 16.04.2015 № 495 за період з 12.03.2020 до 31.03.2021 в частині зменшення її на 283 482,33 грн з ПДВ. 

3. Справу № 911/1203/21 в цій частині передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

4. В іншій частині постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 у справі № 911/1203/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Н. О. Багай

Судді                                                                                                            В. А. Зуєв

Ю. Я. Чумак