СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року                             м. Харків                        Справа № 922/1822/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження   без виклику учасників справи апеляційну скаргу відповідача - АТ “Українські енергетичні машини” (вх. № 1529 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 10.07.23 (ухвалене у приміщенні господарського суду Харківської області  у порядку спрощеного провадження  суддею Лавровою Л.С., повний текст складено 10.07.23 ) у справі № 922/1822/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “В.М.”,       місто Київ
до Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини”, місто Харків
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Акціонерного товариства “ЗАВОД „ЕЛЕКТРОВАЖМАШ“” місто Харків
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

           Товариство з обмеженою відповідальністю “В.М.” звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” про стягнення  з Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “В.М.” заборгованості за договором поставки від 21.04.21 № 217-04/21 в  сумі 24 016,80 грн., яка складається з основного боргу  з оплати  поставленого товару в розмірі 17 429,88 грн. та нарахованих  на цей борг   871,50 грн. пені, 5 465,00 грн.  інфляційних втрат та  250,42 грн.1% річних. 
      Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати поставленого товару за вказаними Договором.
Рішенням господарського суду Харківської області від 10.07.23 у справі № 922/1822/23                 позов задоволений     повністю. 
      Стягнуто з Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “В.М.” заборгованість в розмірі 17 429,88 грн, пеню в розмірі 871,50 грн, відсотки річних в розмірі 250,42 грн, інфляційні втрати в розмірі  5 465,00 грн та 2 684,00 грн судового збору.
Рішення суду обґрунтовано тим, що під час розгляду даної справи судом було встановлено обставини матеріального правонаступництва (яке визнається і відповідачем у відзиві на позовну заяву), зокрема, позивачем надано передавальний акт № 2143 від 01.12.2021, що підтверджує передання обсягу прав та обов`язків відповідачу, в тому числі  із зазначенням реквізитів правочину та суми заборгованості, стягнення якої є предметом позову у даній справі (згідно витягу з додатку 15 до передавального акту до AT “Українські енергетичні машини” перейшла кредиторська заборгованість перед ТОВ “В.М.” за накладними, що є підставою цього позову). Враховуючи встановлені обставини судом зазанчено, що AT “Українські енергетичні машини” є належним відповідачем за даним позовом, як правонаступник з моменту затвердження Наказом ФДМУ № 2143 від 01.12.2021 передавального акту між AT “Завод “Електроважмаш” та AT “Українські енергетичні машини”.  Доказів виконання зобов`язань за договором та здійснення оплати вартості отриманого товару до суду не було надано, тому суд визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення основної заборгованості. Щодо вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 1% річних, суд дійшов висновку, що дані вимоги є ткож обґрунтованими. Щодо звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язання у зв`язку з форс-мажорними обставинами суд зазначив, що в порушення умов договору відповідачем не було надано до суду доказів повідомлення позивача про неможливість виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили. Також, відповідачем не надано відповідних документів Торгово-промислової палати України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором внаслідок непереборної сили, а тому відхилив посилання відповідача на дію форс-мажорних обставин. Розглядаючи клопотання відповідача щодо зменшення штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат, суд зазначив, що в даній справі відповідачем не було доведено, що належні до сплати штрафні санкції, відсотки річних та інфляційні надмірно великі, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду в погоджені сторонами умови щодо розміру встановленої відповідальності за порушення договірного зобов`язання, а тому не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат. 
Відповідач - Акціонерне товариство “Українські енергетичні машини”  подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність викладених в рішенні висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Скарга обґрунтована тим, що під час розгляду даної справи судом 1-ї інстанції було встановлено обставини матеріального правонаступництва з 01.12.2021 (з моменту затвердження 01.12.2021 наказом ФДМУ №2143 передавального акту), і всупереч встановленим обставинам справи судом 1-ї інстанції не було враховано, що встановлений для третьої особи п.4.1 договору порядок розрахунків (оплата протягом 60 днів з моменту приймання), підлягав врахуванню і для відповідача у справі саме з дати 01.12.2021 при розрахунку 1% річних, пені та інфляційних втрат – з дати набуття прав та обов`язків. Та, у такому випадку, застосування штрафних санкцій повинно починатися через 60 днів з дати 01.12.2021 – тобто з 31 січня 2022 року. Таким чином, на думку скаржника, висновок суду щодо обґрунтованості розрахунку пені, 1% річних та інфляційних втрат суперечить обставинам справи та чинному законодавству.
Апелянт зазначає, що суд 1-ї інстанції відхилив його посилання на дію форс-мажорних обставин через недотримання регламенту ТПП України від 18.12.2014. Надає нові докази, які не були надані суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Посилається на те, що своєчасне повідомлення контрагентів про форс-мажорні обставини військової агресії та неможливість виконання умов договорів не було здійснено з поважних причин, що об`єктивно не залежали від АТ “Укренергомашини”. Війна є формою форс-мажорних-обставин та є загальновідомим фактом,  який визнається сторонами, а тому доказуванню не підлягає відповідно до ч.1 ст.75 ГПК України. Відтак, за п.12.1 договору відповідач повинен був бути звільненим від відповідальності за невиконання обов`язків по договору, а  нарахування з 24 лютого 2022 року штрафних санкцій повинно було бути припинено через вплив війни на спроможність своєчасного повідомлення контрагентів за договорами про форс-мажорні обставини військової агресії та неможливість виконання умов договорів та через масову евакуацію працівників підприємства з 24.02.2022.
       Посилається також на те, що позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок допущенного відповідачем порушення грошового зобов`язання за визначеним договором, в зв`язку з чим просить суд врахувати, що при зазначених вище обставинах застосування пені, інфляційних втрат та  відсотків річних перетворилися на несправедливо непомірний тягар для відповідача та на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків для позивача.
До апеляційної скарги відповідач надав клопотання про приєднання нових доказів до матеріалів справи, а саме: довідки “Щодо фінансово-економічного стану АТ “Укренергомашини”, сформованої 11.07.2023 за №27-292, постанови дирекції та профспілкового комітету  від 24.02.2022 №  5/88 "Про роботу підприємства  в умовах військового стану", довідки “Щодо кількісного складу працюючих співпрацівників” від 21.07.2023 №27/301, витягу з графіку роботи на період воєнного часу за лютий 2022 на підтвердження кількості працюючих 280 осіб, витягу з графіку роботи на період воєнного часу за березень 2022 року на підтвердження кількості працюючих 344 осіб, витяг з графіку роботи на період воєнного часу за квітень 2022 року на підтвердження кількості працюючих 512 осіб, довідку “Щодо переліку посад, професій працівників, які мобілізовані” від 21.07.2021 №27-308, перелік посад, професій працівників АТ “Укренергомашини”, які тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з мобілізацією та перебуванням у складі Збройних Сил України, витягу з офіційного сайту Нацбанку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ “Мегабанк”. 
      Крім того, відповідачем надано: заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання про застосування принципу справедливості, клопотання про звільнення від господарсько-правової відповідальності (або зменшення розміру штрафних санкцій).
     Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.23 для розгляду справи № 922/1822/23 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.     
      Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.09.23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - АТ “Українські енергетичні машини” (вх. № 1529 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 10.07.23  у справі № 922/1822/23 та ухвалено здійснити її розгляд без повідомлення учасників справи. 
       04.10.23 від позивача  надійшов відзив на апеляційну скаргу ( вх. № 12052,вх.  ел. пошти 13566), згідно з яким він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін. Зокрема позивач в обгрутування заперечень проти доводів апеляційної скарги  послався на те, що заборгованість за Договором та момент правонаступництва АТ "Укренергомашини" виникла задовго до початку росією війни проти України. Тому, невиконання АТ "Укренергомашини" зобов`язань з розрахунку за продукцію, поставлену TOB “В.М.” за Договором, не було наслідком військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”. Якби АТ "Укренергомашини" дотримувалось фінансової дисципліни та добросовісно і своєчасно розрахувалось по договору, то могло б уникнути зобов`язань зі сплати пені, інфляційних втрат та 1% річних, в тому числі й тих, що виникли до та після 24.02.2022. Проти задоволення клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи заперечує, посилаючись на те, що додані до клопотання документи не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між обставинами виникнення боргу за договором та початком російської агресії з 24.02.2022. Після початку війни учасники та працівники ТОВ “В.М.” також масово евакуювались, були мобілізовані, підприємство втратило частку ринку і доходів та продовжило свою діяльність за рахунок хоробрості керівництва та залишку працівників, які з ризиком для життя та потрапляння під окупацію ворога продовжили роботу на виробництві. Додані документи не підтверджують, що на час розгляду справи судом 1-ї інстанції у АТ "Укренергомашини" були перешкоди в наданні зазначених доказів. Додана до клопотання довідка №27-292 від 11.07.2023 щодо фінансово-економічного стану АТ "Укренергомашини" складена після закінчення судового розгляду в суді 1-ї інстанції та підписана заступником генерального директора АТ "Укренергомашини" Олексієм Бударіним, який згідно постанови дирекції та профспілкового комітету від 24.02.2022 №95/88, з 24.02.2022 входить до складу штабу по роботі підприємства в умовах воєнного стану. Тому, складання та надання довідки №27-292 від 11.07.2023 лише на етапі апеляційного розгляду не є поважною причиною, що обґрунтовує неможливість складання та долучення даного доказу до матеріалів справи на етапі розгляду справи судом 1-ї інстанції. Додані до клопотання довідка “Щодо кількісного складу працюючих працівників” №27-301 від 21.07.2023, графіки роботи щодо кількості працюючих за лютий-квітень 2022 р., довідка щодо переліку посад, професій працівників, які мобілізовані від 21.07.2021 №27-308, інформація щодо відкликання банківської ліцензії АТ “Мегабанк”, опублікована на сайті НБУ 22.07.2022, не підтверджують, що АТ "Укренергомашини" не могло виконати фінансових зобов`язань у строки передбачені договором або скласти та подати суду відповідні докази  під час судового розгляду справи судом першої інстанції. Клопотання про подання нових доказів підписав та надав той же представник відповідача, що і відзив на позовну заяву, що свідчить про те, що юридична робота на підприємстві АТ "Укренергомашини" виконувалась та виконується однією і тією ж особою під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про долучення нових доказів, зазначає наступне.
За приписами ч.3   ст.269 ГПК України   докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Господарський процесуальний кодекс України    допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Разом з цим, виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.
Колегія суддів розглянувши клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нових документів, відмовляє у його задоволенні, з огляду на те, що останнім взагалі не обґрунтовано належними доказами неможливість подання даних документів до суду першої інстанції та не доведено винятковості випадку для прийняття доказів судом апеляційної інстанції.
   Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
      Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
      Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
      Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї,  з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке. 
       Як вбачається  з матеріалів справи,   між Товариством з обмеженою відповідальністю “В.М.” (Постачальник) та Державним підприємством “Завод “Електроважмаш” було укладено Договір № 217-04/21 від 21.04.2021 року (надалі - Договір) на поставку Товару. Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язався передати у власність Замовника продукцію, а Замовник зобов`язався прийняти від Постачальника продукцію і оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором. Сторони погодили (п. 3.1. Договору) що загальна вартість продукції за Договором складає 20 149,62 грн. (Двадцять тисяч сто сорок дев`ять грн. 62 коп.), в т.ч. ПДВ 20% 3 358,27 грн. (Три тисячі триста п`ятдесят вісім грн. 27 коп.).
      Відповідно до п. 2.1 Розділу № 2 Договору Постачальник здійснює передачу продукції Замовнику протягом 7 календарних днів з моменту направлення письмової заявки від Замовника.
       Згідно п. 4.1., 4.3. Договору розрахунок проводиться шляхом 100% оплати за продукцію протягом 60 (шестидесяти) календарних днів з моменту постачання і приймання її за якістю та кількістю. При відвантаженні продукції Постачальник надає Замовнику наступні документи: накладну, рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну. У разі неправильного заповнення документів оплата Замовником не проводиться, документи повертаються Постачальнику для переоформлення. У разі затримки надання належним чином оформлених документів Замовник має право перенести термін оплати пропорційно кількості днів прострочення їх надання. Відповідальність за несвоєчасну оплату Замовник в даному випадку не несе.
    Відповідно до п.5.1. Договору замовник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі здійснювати оплату продукції, на умовах цього договору.
    Згідно з п. 5.4. Договору постачальник має право: своєчасно і в повному обсязі отримувати плату за поставлену продукцію; на дострокову поставку продукції за письмовим погодженням замовника. 
     Датою отримання продукції вважається дата підписання Замовником товарно-супровідної документації (п. 9.1. Договору).
     Пунктом 10.4 Договору сторони погодили, що за порушення строку оплати, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.
       За порушення строку оплати продукції, передбачених цим договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних втрат (п. 10.5 договору).
      Договір підписано обома сторонами та скріплено печатками. 
   На виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю “В.М.” здійснило поставку Товару на загальну суму 17 429,88 грн., згідно з накладними: ДП “Завод “Електроважмаш” № H3K00836969 від 22.06.2021 на суму 610,56 грн.; AT “Завод “Електроважмаш” (на дату поставки було правонаступником ДП “Завод “Електроважмаш” за Договором) № H3K00853832 від 27.09.2021  на суму 16 819,32 грн.
Як зазначає позивач, у відповідності до 60-ти денного строку, встановленого п. 4.1. Договору, продукція підлягала оплаті у наступні строки: 
-за накладною № H3K00836969 від 22.06.2021  на суму 610,56 грн. - до 21.08.2021; 
-за накладною № H3K00853843 від 27.09.2021 на суму 16 819,32 грн - до 26.11.2021. 
      Однак, замовник не розрахувався за товар, що поставлений на підставі Договору, у зв`язку з чим основна заборгованість за товар складає 17429,88 грн.
Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладений між сторонами договір за правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 ст.712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що під час розгляду даної справи судом 1-ї інстанції було встановлено обставини матеріального правонаступництва з 01.12.2021, тому застосування штрафних санкцій, згідно п.4.1. договору,  повинно починатися через 60 днів з  31.01.2022. 
Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Статтею 106 ЦК України передбачено, що злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Законом може бути передбачено одержання згоди відповідних органів державної влади на припинення юридичної особи шляхом злиття або приєднання.
Порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення регламентовано статтею 107 ЦК України, за приписами якої кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.
Отже, законодавець визначив дві форми припинення юридичної особи - в результаті реорганізації або в результаті ліквідації, а також визначив наслідки припинення юридичної особи в результаті реорганізації, які, на відміну від припинення юридичної особи в результаті ліквідації, полягають, зокрема у переході майна, прав і обов`язків до правонаступників. Таким чином, у разі реорганізації юридичної особи шляхом її приєднання факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника.
В разі реорганізації юридичної особи шляхом приєднання складається передавальний акт, який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов`язань юридичної особи, що припиняється.
У вирішенні питань, пов`язаних з таким правонаступництвом,     судам необхідно здійснювати аналіз доказів переходу відповідних прав і обов`язків     (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2020 у справі № 910/4656/14).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі № 296/443/16-ц (провадження № 61-16634сво19) дійшов висновку про те, що у статтях 104 ЦК та 107 ЦК України не визначається момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється шляхом приєднання. Такий момент не може пов`язуватися із внесення запису до державного реєстру про припинення юридичної особи, яка приєднується. При реорганізації шляхом приєднання немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Внаслідок приєднання правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при такому виді реорганізації неможливий.
У частині восьмій статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації     змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.
Водночас при відповідній реорганізації не має значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків, адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 922/347/21.
Отже, лише при припиненні суб`єкта господарювання шляхом поділу в розподільчому балансі визначається правонаступництво. Внаслідок же злиття, приєднання або перетворення правонаступником є лише одна особа і будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації неможливий. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17.
Чинне законодавство не містить загальної норми щодо моменту виникнення універсального правонаступництва юридичної особи, внаслідок приєднання.
Ухвалюючи рішення про реорганізацію, уповноважений орган юридичної особи спрямовує свою волю на передачу не окремого майна, прав або обов`язків, а всієї їх сукупності. Тобто, при універсальному правонаступництві до правонаступника чи правонаступників переходить усе майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать (незалежно від їх виявлення на момент правонаступництва), на підставі передавального акта. Наведені обставини передують внесенню запису до Реєстру про припинення юридичної особи, яка припиняється в результаті реорганізації.
За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.06.2020 у справі № 910/5953/17, якщо припустити, що правонаступництво настає лише з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, то це призведе до можливостей порушення прав кредиторів, які протягом значного періоду часу не зможуть звернутися з вимогами до юридичної особи, яка отримає все майно правопопередника, але не буде нести відповідальність за його зобов`язаннями. При цьому Велика Палати Верховного Суду в зазначеній постанові визнала помилковим висновок попередніх судових інстанцій про те, що правонаступництво не відбулося за відсутності в Реєстрі запису про припинення юридичної особи, яка реорганізовувалася.
Ураховуючи встановлені у сукупності обставини, в контексті застосування статей 104, 107 ЦК України, та беручи до уваги не визначений момент переходу прав та обов`язків від юридичної особи, яка припиняється у зв`язку з реорганізацією, суд вважає, що такий момент сам по собі не може пов`язуватися з внесенням запису до державного реєстру про припинення реорганізованої юридичної особи. Зазначене кореспондується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц, від 04.11.2020 у справі №922/817/18 та вищезазначеним щодо статті 6 Конвенції.
Отже, для вирішення питання щодо можливості правонаступництва суд у кожному конкретному випадку має аналізувати фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права, зокрема відомості первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення, перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. 
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31.03.2021 № 248-р “Про погодження перетворення Державного підприємства “Завод “Електроважмаш” в акціонерне товариство” було погоджено пропозицію Фонду державного майна щодо перетворення державного підприємства “Завод “Електроважмаш” (код ЄДРПОУ 00213121) в акціонерне товариство у процесі приватизації.
На адвокатський запит позивача від 13.04.2023 №78 Фонд державного майна України листом №10-17-10030 від 21.04.2023 надав копії: наказу ФДМУ від 18.08.2021 № 1450, передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів Державного підприємства “Завод “Електроважмаш”, затвердженого наказом ФДМУ від 18.08.2021 № 1450, додатку № 15 “Розшифровка кредиторської заборгованості за товари (роботи, послуги) ДП “Завод “Електроважмаш” станом на 30.06.2021 до передавального акту, затвердженого наказом ФДМУ від 18.08.2021 № 1450.
Згідно з п.1 передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів Державного підприємства “Завод “Електроважмаш”, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 18.08.2021 № 1450 правонаступництво щодо майна, усіх прав та обов`язків, залишків державного підприємства “Завод “Електроважмаш” після його реорганізації шляхом перетворення переходить правонаступнику - “Акціонерного товариства “Електроважмаш”.
       Згідно з п. 28 додатку № 15 “Розшифровка кредиторської заборгованості за товари (роботи, послуги) ДП “Завод “Електроважмаш” станом на 30.06.2021 р.” AT “Завод “Електроважмаш” прийняло кредиторську заборгованість перед ТОВ “В.М.” за Договором, що є підставою цього позову.
26.08.2021 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис номер 1004801120068009292 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Державного підприємства “Завод “Електроважмаш” (код ЄДРПОУ 00213121), та запис номер 1004801450000089799 про проведення державної реєстрації юридичної особи, яка утворена в результаті перетворення - Акціонерного товариства “Завод “Електроважмаш” (код ЄДРПОУ 00213121). Також, до даного Реєстру внесено дані про те, що Акціонерне товариство “Завод “Електроважмаш” (код ЄДРПОУ 00213121) є правонаступником Державного підприємства “Завод “Електроважмаш” (код ЄДРПОУ 00213121).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 за № 1005-р "Про погодження реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом", погоджено пропозицію Фонду державного майна щодо реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" (код ЄДРПОУ 00213121) після завершення перетворення державного підприємства "Завод "Електроважмаш" у процесі приватизації шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом" (код ЄДРПОУ 05762269).
Протоколом позачергових загальних зборів АТ "Турбоатом" від 27.08.2021 № 28/2021 прийнято рішення, зокрема, про зміну найменування АТ "Турбоатом" на АТ "Українські енергетичні машини”.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 № 1228-р     встановлено, що Фонд державного майна повинен забезпечити у тижневий строк після завершення процедури приєднання АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ           "Українські енергетичні машини" (але не пізніше 28.12.2021) передачу в управління Кабінету Міністрів України пакета акцій у розмірі 75,22407664 відсотка, що належить державі у статутному капіталі Акціонерного товариства "Українські енергетичні машини".
Протоколом позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини” від 03.12.2021 № 31/2021 прийнято рішення, зокрема, про затвердження передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" до АТ "Українські енергетичні машини".
Листами № 10-17-8701 від 11.04.2023 та № 10-17-10030 від 21.04.2023 ФДМУ надав копії: наказу ФДМУ від 01.12.2021 № 2143, яким було затверджено зазначений передавальний акт; передавального акту балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від Акціонерного товариства “Завод “Електроважмаш” (Товариство, що приєднується) до Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” (Товариство - правонаступник), затвердженого наказом ФДМУ від 01.12.2021 № 2143, витягу з додатку № 15 “Розшифровка кредиторської заборгованості за товари (роботи, послуги) AT “Завод “Електроважмаш” станом на 31.10.2021” до передавального акту, затвердженого наказом ФДМУ від 01.12.2021 № 2143.
     Так, згідно з п.1 передавального акту, затвердженого наказом ФДМУ 1243 від 01.12.2021, правонаступництво щодо майна, усіх залишків, прав та обов`язків, АТ "Завод "Електроважмаш" переходить правонаступнику - АТ "Українські енергетичні машини" з моменту затвердження даного передавального акту з 01.12.2021
Відповідно до пункту 4 передавального акту, всі підтверджені належним чином права, обов`язки, зобов`язання Товариства, що приєднується, а також права, обов`язки, зобов`язання інших осіб в частині правовідносин з Товариством, що приєднується, переходять в повному обсязі до Товариства-правонаступника навіть у випадку, якщо вони мали (матимуть) місце після дати складання передавального акту або з будь-яких причин не були включені в передавальний акт.
Відповідно до п. 6 передавального акту, затвердженого наказом ФДМУ №2143 від 01.12.2021, з моменту затвердження та підписання цього передавального акту Товариство, що приєднується, припиняє свою звичайну господарську діяльність, а виконання зобов`язань та прийняття виконання зобов`язань здійснює Товариство-правонаступник. 
З метою виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 №1005 "Про погодження реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом", наказом Фонду від 01.12.2021 № 2143 "Щодо АТ "Завод "Електроважмаш" (код ЄДРПОУ 00213121)" затверджено передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів від АТ "Завод "Електроважмаш" (товариство, що приєднується) до АТ "Українські енергетичні машини" (товариство-правонаступник), згідно з яким усі активи, зобов`язання, майно, права та обов`язки товариства, що приєднується, передаються товариству-правонаступнику, а саме АТ "Українські енергетичні машини" в порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України з дати затвердження та підписання передавального акта.
21.12.2021 проведено спільні позачергові загальні збори АТ "Українські енергетичні машини" та АТ "Завод "Електроважмаш", порядок денний яких серед іншого містить питання внесення змін до статуту АТ "Укренергомашини", шляхом викладення його в новій редакції.
Відповідно до пункту 1.4 статуту АТ "Українські енергетичні машини", затвердженого протоколом спільних позачергових загальних зборів АТ "Українські енергетичні машини" та АТ "Завод "Електроважмаш" від 23.12.2021 №32/2021, АТ "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього до Товариства відповідно до     розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р "Про погодження реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Турбоатом" (правонаступник АТ "Укренергомашини").
Згідно з протоколом спільних позачергових зборів "Завод "Електроважмаш" та АТ "Українські енергетичні машини" від 23.12.2021, що є у вільному доступі на сайті останнього, а також у вільному доступі є і чинний Статут АТ "Українські енергетичні машини", де згідно з п.1.4 АТ "Українські енергетичні машини" є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ "Завод "Електроважмаш" внаслідок приєднання останнього до Товариства відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2021 № 1005-р "Про погодження реорганізації Акціонерного товариства "Завод "Електроважмаш" шляхом приєднання до акціонерного товариства "Турбоатом".
       Наведене підтверджує передання обсягу прав та обов`язків відповідачу, зокрема із зазначенням реквізитів правочину та суми заборгованості, стягнення якої є предметом позову у даній справі (згідно витягу з додатку 15 до передавального акту передано зобов`язання за Договором.
      Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, Акціонерне товариство “Українські енергетичні машини” є правонаступником Акціонерного товариства “Завод “Електроважмаш” в результаті приєднання останнього до Акціонерного товариства “Турбоатом”, перейменованого в Акціонерне товариство “Українські енергетичні машини”. Акціонерне товариство “Завод “Електроважмаш” є правонаступником ДП “Завод “Електроважмаш” та утворено в результаті перетворення ДП “Завод “Електроважмаш”. 
Як вже зазначалось, на виконання умов Договору Товариство з обмеженою відповідальністю “В.М.” здійснило, поставку Товару на загальну суму 17 429,88 грн., згідно з накладними: ДП “Завод “Електроважмаш” № H3K00836969 від 22.06.2021 р. на суму 610,56 грн.; AT “Завод “Електроважмаш” (на дату поставки було правонаступником ДП “Завод “Електроважмаш” за Договором) № H3K00853832 від 27.09.2021 р. на суму 16 819,32 грн.
У відповідності до 60-ти денного строку, встановленого п. 4.1. договору, продукція підлягала оплаті у наступні строки: 
-за накладною № H3K00836969 від 22.06.2021  на суму 610,56 грн. - до 21.08.2021; 
-за накладною № H3K00853843 від 27.09.2021 на суму 22 333,56 грн - до 26.11.2021. 
      Однак, замовник не розрахувався за товар, що поставлений на підставі договору, в зв`язку з чим основна заборгованість за товар складає 17429,88 грн.
Проте, доказів виконання зобов`язань за Договором та здійснення оплати вартості отриманого товару матеріали справи не містять.
За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 17429,88 грн. є обґрунтованою та такою, що правомірна задоволена судом першої інстанції. 
Відповідно до статей     610,     611 ЦК України     порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1  ст.612 ЦК України  визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі  ст.625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації від боржника.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.
Відповідно до п.10.5 договору за порушення строку оплати продукції, передбачених цим договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних втрат.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача:
  -5 465,00 грн.  інфляційних втрат, нарахованих  на заборгованість за накладною № H3K00836969 від 22.06.2021 за період прострочення з 22.08.21 по 01.05.23 та  за накладною № H3K00853843 від 27.09.2021 за період прострочення з 27.11.21 по 01.05.23;
     - 250,42 грн. 1% річних, нарахованих на заборгованість за накладною № H3K00836969 від 22.06.2021 за період прострочення з 22.08.21 по 01.05.23 та  за накладною № H3K00853843 від 27.09.2021 за період прострочення з 27.11.21 по 01.05.23.
Колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині нарахування інфляційних та 1% річних, оскільки відповідне нарахування відповідає положенням ч. 2 статті 625 ЦК України та умовам договору.
       Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 871,50 грн. пені, нарахованої  на заборгованість  за накладною № H3K00836969 від 22.06.2021 за період прострочення з 22.08.21 по 21.02.22 та за накладною № H3K00853843 від 27.09.2021 за період прострочення з 27.11.21 по 26.05.22 колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 549 ЦК України     встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Цивільно-правова відповідальність – це встановлені законом юридичні наслідки за невиконання або неналежне виконання особою зобов`язань, що пов`язані з порушенням суб`єктивних цивільних прав другої сторони. Мета цивільно-правової відповідальності відновлення порушених майнових прав.
Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 4   ст.231 ГК України     визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
       Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6  ст. 231 ГК України).
Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на     користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно зі  ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"  розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.
Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 10.4 Договору сторони погодили, що за порушення строку оплати, постачальник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.
Колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог в частині нарахування пені.
При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження апелянта про те, що застосування штрафних санкцій згідно з п.4.1. Договору,  повинно починатися  з  31.01.2022, з огляду на те, що до позивача в результаті матеріального правонаступництва перейшли всі зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували у первісного боржника.
Разом з цим відповідач у відзиві на позовну заяву просив звільнити його від господарсько-правових відповідальності з оплати пені, 1% річних та інфляційних втрат, або зменшити розмір відповідальності щодо стягнення пені на 90% 
В обґрунтування вказаного клопотання посилається на форс-мажорні обставини  (обставини непереборної сили), а саме військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”.
Відповідно до ч.4   ст.219 ГК України    сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин     є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання     через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.
Пунктом 12.1. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по даному договору, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, що виникла після укладання договору в результаті обставин надзвичайного характеру, які сторони не могли передбачити, або відвернути.
Згідно з п.12.2. Договору у разі наявності таких обставин кожна сторона повинна не пізніше трьох днів повідомити про них у письмовому вигляді іншу сторону. Повідомлення повинно містити у собі дані про характер обставин, а також офіційні документи, що засвідчують наявність цих обставин. Зазначені вище обставини і їх тривалість підтверджується висновком, виданим Торгово-промисловою палатою України.
Відповідно до п.12.3. Договору якщо сторона не надішле або несвосчасно надішле повідомлення згідно з пунктом 12.2, то вона зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки, яких та зазнала.
У разі наявності таких обставин, строк виконання стороною зобов`язань по цьому договору відкладається відповідно до часу, протягом якого діють ці обставини (п.12.4 Договору).
За змістом п.12.5. Договору якщо такі обставини, що настали, продовжують діяти більше 2 місяців, сторони проводять додаткові переговори для виявлення альтернативних способів виконання цього договору.
У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі № 910/8580/22 викладено наступний висновок, що  форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан,     не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили,  звільняє від відповідальності лише у разі,  якщо саме внаслідок пов`язаних із  нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Однак, відповідачем не було надано до суду першої інстанції як доказів неможливості повідомлення позивача про дію обставин непереборної сили, так і про неможливість виконувати зобов`язання за цим договором, унаслідок дії обставин непереборної сили.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що заборгованість за договором виникла задовго до початку збройної агресії росії проти України, тому невиконання відповідачем зобов`язань з розрахунку за продукцію, поставлену позивачем, не було наслідком військової агресії росії проти України та введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”.
Щодо зменшення штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до   ст.233 ГК України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Схоже правило міститься в ч.3  ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, за змістом зазначених норм Господарського та  Цивільного кодексів України     суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, що: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки     ч.3     ст.551 ЦК     України     визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.
При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (постанова Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі №904/221/22).
Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені  ст.551 ЦК України   та  ст.233 ГК України     щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України     (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил  ст.86 ГПК України     визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із  статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2019 у справі № 923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі № 914/2252/18, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20 та ін.).
У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до     ст.625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, вказаних вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Проте, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не було доведено, що належні до сплати штрафні санкції, відсотки річних та інфляційні надмірно великі, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду в погоджені сторонами умови щодо розміру встановленої відповідальності за поручення договірного зобов`язання, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, відсотків річних та інфляційних втрат.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 10.07.2023 у справі №922/1822/23 без змін як такого, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Українські енергетичні машини” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 10.07.2023 у справі №922/1822/23 залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль