УХВАЛА

10 жовтня 2023 року 
м. Київ

справа № 240/9665/23
адміністративне провадження № К/990/32401/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бучик А.Ю.,
суддів: Коваленко Н.В.,  Рибачука А.І., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області   про визнання дій протиправними, стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач) щодо непроведення нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до       5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та стягнення недоотриманої суми.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 позовну заяву        ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску процесуального строку.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 позовну заяву       ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, стягнення коштів повернуто особі, яка її подала.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 залишено без змін.
26.09.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №240/9665/23, у якій він просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Верховний Суд, під час розгляду матеріалів касаційної скарги, поданої на процесуальну ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 та прийняту за наслідками її перегляду постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023, констатує таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень та касаційної скарги вбачається, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 повернуто позовну заяву особі, яка її подала.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції, із яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду, не навів поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.
Так, предметом цього позову є оскарження дій відповідача, що полягають у виплаті позивачу в неповному розмірі щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2022 році, як учаснику бойових дій, а саме в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
11.04.2023 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив про нарахування йому разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, як учаснику бойових дій, проте, у меншому розмірі.
Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Отже, перебіг строку звернення особи до суду з позовними вимогами щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.
Аналогічна правова суду викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №607/7919/17.
Позивач, звертаючись до відповідача із заявою про здійснення нового розрахунку виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік в розмірі, що передбачений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням виплачених сум, вже знав, що за 2022 рік розмір його разової грошової допомоги до 5 травня виплачувався відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, якою встановлено такі розміри.
Таким чином, ураховуючи обізнаність позивача про порушення свого права при отриманні виплати грошової допомоги до 5 травня 2022 року та встановлений шестимісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, позивач мав звернутися до суду до 30.03.2023.
Проте, позивач звернувся до суду з вказаним позовом лише 11.04.2023, що свідчить про пропуск установленого законом строку для звернення до адміністративного суду.
Разом з тим, отримання позивачем листа відповідача у листопаді 2022 року на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.
Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку. 
Таку ж позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.12.2022 у справі          № 990/102/22.
Згідно з абзацом 1 частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною другою статті 123 КАС України передбачено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.
Верховний Суд зазначає, що законодавче обмеження процесуальних строків, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. 
Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Верховний Суд не приймає до уваги посилання скаржника, як на підставу для поновлення строку звернення до суду, введення воєнного стану в Україні та велику кількість повітряних тривог на території України та у м. Житомирі упродовж 2022 року, оскільки позивач не навів доказів того, як вказані обставини об`єктивно завадили йому звернутися до суду в межах строків визначених абзацом 1 частини другої статті 122 КАС України.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України, у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування частини другої статті 123 КАС України, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №240/9665/23. 
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                    А. Ю. Бучик
Судді:                                                                                                       Н. В. Коваленко
                                                                                                                  А. І. Рибачук