ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року 
м. Київ
справа № 440/1526/19
адміністративне провадження № К/9901/3957/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В., 
суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,    
розглянувши в порядку письмового провадження справу №440/1526/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року (головуючий суддя - Алєксєєва Н.Ю.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року (колегія суддів у складі судді-доповідача Катунова В.В., суддів - Бершова Г.Є., Ральченка І.М.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1.  У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, у якій просив:
- змінити формулювання причини звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника сектору мобілізаційної роботи, територіальної оборони та цивільного захисту управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, шляхом внесення змін до наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18 травня 2018 року №231о/с «По особовому складу» в частині звільнення за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та вважати звільненим зі служби в поліції 18 травня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції);
- визнати протиправною бездіяльність щодо затримки у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні та виплати відпускних;
- стягнути на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1133 грн 22 коп., одноразову допомогу за втрату працездатності в розмірі 189180 грн, премію в розмірі 1607 грн 61 коп., компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 86333 грн 09 коп.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я він написав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням та 18 травня 2018 року був звільнений зі служби на підставі наказу від 18 травня 2018 року №231о/с. Однак, 18 липня 2018 року військово-лікарською комісією ТМО МВС України в Полтавській області на його ім`я було видано постанову №7, згідно якої ОСОБА_1 установлені захворювання пов`язані з проходженням служби в поліції, а 19 вересня 2018 року вперше надано другу групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби в поліції. З огляду на це, позивач вважає, що відповідач умисно не направив позивача на медичну комісію та не надав часу при звільненні для проходження ВЛК, внаслідок чого безпідставно звільнив його зі служби в Національній поліції з формулюванням у наказі підстави звільнення за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). 
3. Окрім викладеного указував, що при звільненні не отримав розрахунок у повному обсязі, зокрема, не погодився із розрахунком компенсації за невикористану відпустку, зазначив про ненарахування премії за травень 2018 року та одноразової грошової допомоги за втрату працездатності.
4. Переконував, що відповідач допустив затримку по сплаті грошового забезпечення (9 днів), одноразової грошової допомоги при звільненні та відпускних (28 днів).
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
5. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
6. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідач у період проходження ОСОБА_1 служби в поліції не володів і не міг об`єктивно володіти інформацією про наявність факту визнання ОСОБА_1 у липні 2018 року непридатним до військової служби.
7. У рапорті від 02 травня 2018 року ОСОБА_2 не указав, що бажає бути звільненим після проходження військо-лікарської комісії, жодних інших рапортів чи заяв з цього приводу від позивача не надходило, що сторонами не заперечується.
8. Ураховуючи волевиявлення позивача, а також досягнення між сторонами згоди щодо дати звільнення, наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18 травня 2018 року №231о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 18 травня 2019 року.
9. З огляду на викладене суди вирішили, що відсутні підстави для зміни формулювання причини звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 , начальника сектору мобілізаційної роботи, територіальної оборони та цивільного захисту управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, шляхом внесення змін до наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18 травня 2018 року №231о/с «По особовому складу» в частині звільнення за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та вважати звільненим зі служби в поліції 18 травня 2018 року на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).
10. Щодо вимоги про стягнення одноразової грошової допомоги при втраті працездатності суди установили, що позивачу дійсно було установлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції протягом шести місяців після його звільнення, але звільнений він був не через хворобу, а за власним бажанням.
11. Констатували, що однією з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» є дотримання зв`язку із причиною/підставою звільнення особи з поліції внаслідок саме захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, тобто згідно пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).
12. З огляду на те, що наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18 травня 2018 року №231о/с позивач звільнений зі служби в поліції за пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а не за пунктом 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», вирішили, що підстави для виплати такої допомоги у відповідача відсутні.
13. Суди, також, зазначили, що виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень ГУНП в Полтавській області. При цьому чинне законодавство не містить приписів щодо обов`язкової сплати указаної допомоги у день звільнення особи зі служби.
14. З урахуванням того, що отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 38   549 грн 45 коп. позивачем не заперечується, суди вирішили, що у цьому випадку відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо затримки розрахунку при звільненні.
15. Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1133 грн 22 коп. суди погодились із розрахунком відповідача, відповідно до якого у році звільнення ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористану відпустку, розраховується за 14 днів.
16. Щодо стягнення на користь позивача премії у розмірі 1607 грн 61 коп. суди зазначили, що заявлений позивачем спосіб, а саме стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 премії в розмірі 1607 грн 61 коп., не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем премія позивачу у травні 2018 року не нараховувалася, а суд не наділений повноваженнями здійснювати таке нарахування.
17. З огляду на те, що суди попередніх інстанцій не установили протиправності дій відповідача щодо затримки у виплаті чи не виплаті одноразової допомоги за втрату працездатності, премії, компенсації за невикористану відпустку, то вирішили, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, не підлягає задоволенню.
Короткий зміст касаційної скарги 
18. Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, у лютому 2020 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.
19. Зазначає, що законодавство не містить будь-яких норм відносно обмеження змін формулювання причин звільнення, якщо судом буде установлена їх неправильність.
20. Указує, що ОСОБА_1 не було повідомлено про можливість отримати ОГД під час служби та у момент звільненні, а уповноважені особи відповідача введи позивача в оману та порадили звільнитись «за власним бажанням».
21. Окрім викладеного констатує, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема затримку виплати грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не урегульовані спеціальним законодавством, а тому застосуванню підлягають положення КЗпП України, зокрема стаття 117.
22. Звертає увагу на те, що суди попередніх інстанцій взагалі не розглянули позовну вимогу про стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 86   333 грн 09 коп.
23. Також, не погоджується із відмовою у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку за 2018 рік та стягнення премії за травень 2018 року.
Позиція інших учасників справи
24. Від відповідача відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надійшло, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду постанови суду апеляційної інстанції у касаційному порядку.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
25. 11 лютого 2020 року до касаційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .
26. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 лютого 2020 року для розгляду справи №440/1526/19 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів -Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
27. Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.
28. Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі №440/1526/19.
29. Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року закінчено підготовчі дії у цій справі; справу №440/1526/19 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
30. ОСОБА_1 проходив службу в міліції, а після проходження переатестації - у поліції, на різних посадах, що підтверджується послужним списком (а.с. 42-53).
31. 18 травня 2018 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 18 травня 2018 року (а.с. 40).
32. Наказом ГУНП в Полтавській області від 18 травня 2018 року №231о/с «По особовому складу» підполковника поліції ОСОБА_1 (0119533), начальника сектору мобілізаційної роботи, територіальної оборони та цивільного захисту управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 18 травня 2018 року (а.с. 127).
33. Також, відповідно до наказу начальника ГУНП в Полтавській області від 18 травня 2018 року №231о/с вислуга років на день звільнення позивача, а саме: 18 травня 2018 року у календарному обчисленні становить 18 років 02 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні 18 років 05 місяців 09 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 14 календарних днів. Зазначено, що позивач має право на отримання грошової допомоги при звільненні за 18 років та встановлено премію за травень 2018 року в розмірі 0%.
34. Після спливу двох місяців, згідно постанови №7 М(ВЛ)КДУ ТМО МВС України по Полтавській області від 18 липня 2018 року у колишнього поліцейського ОСОБА_1 установлені захворювання «Лімфогранулематоз, варіант нодулярний склероз II Б після ПХТ, кл. гр. II. ІХС; Стенокардія напруга стабільна II ф.кл. Дифузний кардіосклероз, СН І, ф. кл. II. Гіпертонічна хвороба II СТ., ступень 2 ризик 3 високий. Кризовий перебіг. Диспліпідемія. Гепатоз. Хронічний безкалькульозний холецистит, ст. ремісії. Хронічний панкреатит, стадія ремісії. Обмежений псоріаз. Остеохондроз МХД попереково-крижового відділу хребта, деформуючий спондильоз, спондилартороз протрузії МХД ІЛ-81». Захворювання пов`язані з проходженням служби в поліції.
35. У вересні 2018 позивач пройшов первинний огляд МСЕК, за результатами якого йому встановлено другу групу інвалідності з 11 вересня 2018 року, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, про що свідчить довідка МСЕК АВ№0029472 від 19 вересня 2018 року (а.с.15).
36. У зв`язку з цим, позивачем подано до ГУНП в Полтавській області пакет документів на виплату відповідної одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності.
37. Листом ГУНП в Полтавській області від 02 листопада 2018 року №29/Б-128 повідомлено ОСОБА_1 , про розгляд 02 листопада 2018 року його матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийняття рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності, оскільки звільненим з поліції поліцейським не з причин, передбачених вимогами пунктів статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», правові підстави для призначення допомоги відсутні (а.с.14).
38. Позивач не згодний формулюванням причини звільнення зі служби в поліції, з розміром виплат, які були здійснені при його звільненні та вважає, що дії відповідача суперечать положенням Закону та порушують його права, а тому звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. Позиція Верховного Суду 
39. 08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
40. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
41. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
42. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
Щодо вимоги про зміну формулювання причини звільнення
43. Відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідач у період проходження ОСОБА_1 служби в поліції не володів і не міг об`єктивно володіти інформацією про наявність факту визнання ОСОБА_1 у липні 2018 року (після звільнення) непридатним до військової служби.
44. У рапорті від 02 травня 2018 року ОСОБА_2 не указав, що бажає бути звільненим після проходження військо-лікарської комісії, жодних інших рапортів чи заяв з цього приводу від позивача не надходило, що сторонами не заперечується.
45. З огляду на викладене, ураховуючи волевиявлення позивача, а також досягнення між сторонами згоди щодо дати звільнення, суди вирішили, що наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 18 травня 2018 року №231о/с підполковника поліції ОСОБА_1 правомірно звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 18 травня 2019 року.
46. Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій та зазначає таке.
47. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від «Про Національну поліцію».
48. За приписами частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Тобто зазначена норма містить вичерпний перелік підстав для звільнення особи зі служби в поліції.
49. Частиною другою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» установлено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
50. Судами установлено, що позивач 02 травня 2018 року подав рапорт про звільнення, у якому просив звільнити його зі служби в поліції з 18 травня 2018 року (а.с. 40). У рапорті ОСОБА_2 не указував, що бажає бути звільненим після проходження військо-лікарської комісії, жодних інших рапортів чи заяв з цього приводу від позивача не надходило, що сторонами не заперечується.
51. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що на момент прийняття відповідачем наказу від 18 травня 2018 року №231о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції існувала лише одна підстава для звільнення - за власним бажанням на підставі поданого рапорту.
52. Суд зазначає, що рішення медичної комісії про непридатність особи до служби в поліції, яке є підставою для звільнення через хворобу, повинне передувати звільненню.
53. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №817/1670/17, стосуються подібних правовідносин, та є застосовними до обставин цієї справи.
54. Таким чином, після звільнення позивача на підставі наказу від 18 травня 2018 року зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», між сторонами були припинені трудові та службові відносини, у зв`язку із чим відповідач втратив повноваження на зміну наказу про звільнення позивача, при цьому, у даному випадку відсутні також і підстави для зміни наказу.
55. За таких обставин Верховний Суд констатує, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги за втрату працездатності
56. Відмовляючи у задоволенні цієї вимоги суди попередніх інстанцій зазначили, що однією з умов для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» є дотримання зв`язку із причиною/підставою звільнення особи з поліції внаслідок саме захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, тобто згідно пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції).
57. Ураховуючи, що наказом ГУНП в Полтавській області від 18 травня 2018 року №231о/с позивач звільнений зі служби в поліції відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а не відповідно до пункту 2 (через хворобу) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», тому підстави для виплати такої допомоги у відповідача відсутні.
58. Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій та зазначає таке.
59. Питання щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги за втрату працездатності особі, звільненій зі служби в поліції за власним бажанням розглядалось Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у межах справи №822/1493/18. Висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №822/1493/18 є застосовними до спірних правовідносин та ураховуються Судом при вирішенні цієї справи.
60. Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
61. Відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» та з метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
62. Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ цього Порядку у разі встановлення поліцейському інвалідності днем виникнення права на отримання допомоги є дата з якої встановлено інвалідність.
63. У ході розгляду справи судами попередніх інстанцій установлено, що позивачу після звільнення зі служби в поліції установлено другу групу інвалідності з 11 вересня 2018 року та зазначено причину інвалідності - захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується довідкою МСЕК АВ№0029472 від 19 вересня 2018 року (а.с.15).
64. За змістом пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» підстава звільнення поліцейського зі служби в поліції (внаслідок захворювання, поранення, які пов`язані з проходженням служби) є обов`язковою умовою призначення одноразової грошової допомоги. 
65. За правилами пункту 7 частини другої статті 61 Закону України «Про Національну поліцію» наявність у особи певного захворювання може бути перешкодою для проходження служби в поліції, а відповідно до пункту 2 частини першої статті 77 цього Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.
66. З огляду на викладене, установлення на законодавчому рівні такої обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги, як звільнення з поліції внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби, покликане надати гарантовану з боку держави соціальну допомогу саме тим поліцейським, стан здоров`я яких завадив продовжити службу в поліції, і які припинили її вимушено.
67. Визначення Порядком №4 днем виникнення права на отримання допомоги дати, з якої встановлена інвалідність, не змінює визначених Законом, як актом вищої юридичної сили, обов`язкових умов призначення одноразової грошової допомоги і не може бути безумовною підставою для її виплати без дотримання таких умов.
68. Суд звертає увагу на те, що питання конституційності пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» (яким також як і в пункті 4 право на отримання грошової допомоги поставлено у залежність від підстав звільнення зі служби) було предметом розгляду Конституційним Судом України.
69. Так, Конституційний Суд України у рішенні від 22 квітня 2020 року (справа №3-р(І)/2020) дійшов висновку про конституційність пункту 3 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію».
70. При цьому виходив з того, що передбачені частиною першою статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» різні підстави та умови для призначення й виплати поліцейському або іншій особі одноразової грошової допомоги в разі смерті (загибелі) поліцейського, встановлення його інвалідності або часткової втрати працездатності не можуть розглядатися у розумінні частин першої, другої статті 24 Конституції України як запровадження дискримінаційних відмінностей у статусі поліцейського, який набуває право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки її розмір обумовлений насамперед ступенем тяжкості негативних для життя і здоров`я поліцейського наслідків.
71. Також Конституційний Суд України зазначив, що право на одноразову грошову допомогу у разі втрати працездатності не є конституційно визначеним правом поліцейського. Саме тому Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні, формуючи законодавчу основу для забезпечення соціального захисту правоохоронців, у тому числі поліцейських, які виконують важливі для держави функції із забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також членів їхніх сімей, має у межах конституційних приписів дискреційні повноваження у частині визначення підстав та умов призначення і виплати зазначеної одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності указаним категоріям осіб.
72. Підсумовуючи наведене колегія суддів констатує, що пунктом 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено можливість виплати допомоги поліцейським, які звільнились зі служби за власним бажанням, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку
73. У тексті касаційної скарги позивач не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку.
74. Зазначає, що був прийнятий на службу 07 листопада 2015 року.
75. Указує, що не використав відпустку за 2018 рік, а період, за який слід нараховувати відпускні становить з 07 листопада 2017 року по 07 листопада 2018 року. 
76. З огляду на викладене переконує, що грошова компенсація за невикористану в році звільнення відпустку повинна розраховуватись за 18 днів (43:12*5, де 43 дні - загальна тривалість відпустки за рік, 12 місяців - тривалість року, 5 місяців - повні відпрацьовані місяці за період надання чергової відпустки у 2018 році [грудень 2017 року, січень-квітень 2018 року]).
77. Зазначає, що відповідно до довідки №947 від 02 серпня 2019 року йому нараховано компенсацію за 14 днів невикористаної відпустки за 2018 рік у розмірі 3927 грн 68 коп. З урахуванням зазначеного вважає, що йому не сплатили грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1122 грн 19 коп.
78. Верховний Суд, перевіривши указані доводи скаржника, відхиляє їх та зазначає таке.
79. Відповідно до колективної угоди на 2017-2018 роки між Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області та Полтавською обласною організацією профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України, реєстраційний номер 102 від 27 березня 2017 року, передбачено надання поліцейським чергові оплачуваної відпустки у порядку, тривалістю та на умовах, визначених Законом України «Про Національну поліцію» (а.с.92-118).
80. Згідно положень статі 93 Закону України «Про Національну поліцію» тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
81. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.
82. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
83. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.
84. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.
85. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
86. Таким чином, загальна тривалість відпустки позивача, з урахуванням строку служби у поліції 18 років, складає 43 дні (30 календарних днів + 13 додаткових календарних днів), що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
87. Водночас, за змістом частин дев`ятої та десятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», у році звільнення відпустка обраховується лише за повні місяці служби у такому періоді, без урахування місяців служби за попередній період.
88. Періодом, за який надається чергова відпустка ОСОБА_1 у 2018 році є з 07 листопада 2017 року по 07 листопада 2018 року. Однак, повними відпрацьованими місяцями в році звільнення позивача є: січень-квітень 2018 року, тобто 4 місяці.
89. Суд відхиляє доводи позивача про необхідність виплати грошової компенсації за невикористану відпустку з урахуванням відпрацьованого грудня 2017 року, оскільки такий місяць не відноситься до року звільнення [2018 року].
90. Таким чином, у році звільнення ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористану відпустку, розраховується за 14 днів (43/12*4=14,3), де 43 дні - загальна тривалість відпустки, 12 місяців - тривалість року; 4 місяці - повні відпрацьовані місяці у 2018 році [січень-квітень 2018 року].
91. Згідно довідки відповідача від 02 серпня 2019 року №947/115/29/01/2019 (а.с. 124) ОСОБА_1 нараховано компенсацію за 14 днів невикористаної відпустки в сумі 3927 грн 68 коп., з якої було відраховано 1,5 % військового збору в сумі 58 грн 92 коп. та на картковий рахунок перераховано 3868 грн 76 коп., що не заперечується сторонами.
92. З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача премії за травень 2018 року
93. У тексті касаційної скарги позивач не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача премії за травень 2018 року у розмірі 2392 грн 07 коп.
94. Зазначає, що відповідно до пункту 4.3 Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яке затверджено наказом №1189 від 12 жовтня 2017 року у разі звільнення поліцейського до 20 числа поточного місяця, керівник структурного підрозділу, у якому проходив службу поліцейський, подає до УКЗ ГУНП окремий список про розмір премії одночасно із матеріалами щодо звільнення, відрядження, переведення. Розмір премії такому поліцейському зазначається у наказі по особовому складу.
95. Звертає увагу на те, що наказ №231о/с від 18 травня 2018 року (а.с.127), яким, серед іншого, визначено, що ОСОБА_1 установлено премію за травень 2018 року у розмірі 0,0%, не містить погодження з Профспілкою.
96. Указує, що матеріали справи не містять наказів/рапортів, у яких були б зазначені причини позбавлення ОСОБА_1 премії за травень 2018 року, а тому вважає, що відповідач незаконно позбавив ОСОБА_1 премії за травень 2018 року.
97. Колегія суддів, перевіривши указані доводи скаржника, зазначає таке.
98. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
99. Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
100. Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).
101. Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Порядку №260 керівники органів поліції мають право преміювати поліцейських відповідно до особливостей проходження служби та особистого внеску поліцейського в загальні результати служби з урахуванням специфіки і особливостей виконання покладених на нього завдань та у межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення для утримання Національної поліції.
Розміри премії встановлюються за рішенням керівників органів поліції відповідно до затверджених ними положень про преміювання та наявного фонду грошового забезпечення.
Виплата премій поліцейським здійснюється за наказами керівників органів поліції.
У випадку допущення поліцейськими проступків, які впливають на розмір премії, до наказу вносяться відповідні зміни та проводиться перерахунок премії в наступному місяці.
Накази про преміювання поліцейських видаються до 25 числа кожного місяця на підставі списків начальників структурних підрозділів органу поліції, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання.
Виплата премії проводиться щомісяця в останній день місяця за поточний місяць разом з виплатою грошового забезпечення.
102. Відповідно Закону України «Про Національну поліцію», Постанови №988 та Порядку №260, з метою впорядкування питань, що стосуються преміювання поліцейських наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 22 жовтня 2017 року №1189 затверджено Положення про преміювання поліцейських Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - Положення; а.с.176).
103. Відповідно до підпункту 3.1 Положення розмір премії визначається за показниками, зазначеними в підпункті 3.1 за результатами служби за місяць.
104. Пунктом 4.3 Положення визначено, що у разі звільнення, відрядження, переведення поліцейського до 20 числа поточного місяця, керівник структурного підрозділу, в якому проходив службу поліцейський, подає до УКЗ ГУНП окремий список про розмір премії одночасно із матеріалами щодо звільнення, відрядження, переведення. Розмір премії такому поліцейському зазначається у наказі по особовому складу.
105. Відповідно до пункту 4.4 Положення особи, які станом на 20 число поточного місяця звільнені зі служби в поліції у відповідності до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон), відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції відповідно до статті 71 Закону, переведені до інших органів (закладів, установ) поліції у відповідності до пунктів 8, 9 статті 65 Закону, в списках на преміювання не зазначаються.
106. Згідно пункту 4.5 Положення на підставі поданих до 20 числа поточного місяця списків УКЗ ГУНП готує наказ про встановлення розміру премії поліцейським та погоджує його у встановленому порядку, в тому числі з Полтавською обласною організацією профспілки атестованих працівників ОВС України. Після цього наказ подається до УФЗБО ГУНП не пізніше 25-го числа місяця, за який установлюється премія.
107. Проаналізувавши зазначені норми права суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позбавлення премії поліцейського здійснюється керівником, зокрема, у випадку звільнення особи, станом на 20 число поточного місяця, зі служби в поліції у відповідності до статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
108. Суди зазначили, що позивача звільнено зі служби в поліції 18 травня 2018 року, тобто станом на 20 число поточного місяця.
109. Установили, що відповідно до наказу ГУНП в Полтавській області від 18 травня 2019 року №231о/с [про звільнення; а.с.127] та довідки УФЗБО ГУ НП в Полтавській області №947/115/29/01/2019 від 02 серпня 2019 року (а.с.124) премія за травень 2018 року становила 0,0%.
110. Вирішили, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 премії в розмірі 1607 грн 61 коп., не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем премія позивачу у травні 2018 року не нараховувалася, а суд не наділений повноваженнями здійснювати таке нарахування.
111. Водночас, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що відповідно до пунктів 4.3, 4.5 Положення у разі звільнення, відрядження, переведення поліцейського до 20 числа поточного місяця, керівник структурного підрозділу, в якому проходив службу поліцейський, подає до УКЗ ГУНП окремий список про розмір премії одночасно із матеріалами щодо звільнення, відрядження, переведення. Розмір премії такому поліцейському зазначається у наказі по особовому складу.
На підставі поданих до 20 числа поточного місяця списків УКЗ ГУНП готує наказ про встановлення розміру премії поліцейським та погоджує його у встановленому порядку, в тому числі з Полтавською обласною організацією профспілки атестованих працівників ОВС України.
112. Окрім викладеного, у матеріалах справи міститься Колективна угода між Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області та Полтавською обласною організацією профспілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України на 2017-2018 роки (далі - Угода; а.с.92-118).
113. Пунктом 1.3.1 Розділу І Угоди передбачено, що положення цієї Угоди діють безпосередньо і поширюються на всіх суб`єктів, які перебувають у сфері дії Сторін, що її уклали, а саме: осіб, незалежно від членства в профспілкових організаціях, рядового і начальницького складу, службовців і спеціалістів, фахівців та робітників, які не мають спеціальних знань, працівників, яких прийнято на роботу за окремими договорами цивільно-правового характеру (далі - працівники), які проходять службу в Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції України, її підрозділах і територіальних органах, підприємствах, установах (далі - суб`єкти, що знаходяться у сфері управління Роботодавця), а також на виборних та штатних працівників організаційних ланок Профспілок.
114. Відповідно до пункту 4.1.3 Розділу IV Угоди Головне управління Національної поліції в Полтавській області зобов`язується проекти документів щодо встановлення, підвищення, зменшення або позбавлення поліцейських, державних службовців розмірів щомісячних додаткових видів (підвищення посадових окладів, надбавок, доплат, виплат, які мають постійний характер грошового забезпечення (заробітної плати) та премії в обов`язковому порядку погоджувати з Профспілкою.
115. Колегія суддів зазначає, що судами попередніх інстанцій не досліджувалось питання дотримання відповідачем порядку визначення премії ОСОБА_1 за травень 2018 року відповідно до зазначених норм, зокрема, погодження розміру премії позивача з Полтавською обласною організацією профспілки атестованих працівників ОВС України.
116. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення премії за травень 2018 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції у цій частині.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні
117. Відмовляючи у задоволенні цієї вимоги суди попередніх інстанцій зазначили, що одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Постанова №393 у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не входить до складових грошового забезпечення, а також нараховується та сплачується відповідно умов, установлених Порядком №260.
118. Указали, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується на підставі Порядку №260, але за рахунок додаткових асигнувань, які надаються Національною поліцією України з видатків, передбачених у державному бюджеті на утримання Національної поліції, а відповідними кошторисами органів поліції не передбачаються.
119. Дійшли висновку, що виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень ГУНП в Полтавській області.
120. Констатували, що чинне законодавство не містить приписів щодо обов`язкової сплати указаної допомоги у день звільнення особи зі служби.
121. З огляду на те, що факт виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивачем не заперечується вирішили, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством та не допустив затримки розрахунку при звільненні.
122. Колегія суддів не погоджується із висновками судів попередніх інстанцій та зазначає таке.
123. Виплата поліцейським, які звільняються зі служби одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію», статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 10 Постанови №393.
124. Згідно зі статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
125. Частиною другою та четвертої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
126. Відповідно до абзацу 4 пункту 10 Постанови №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
127. Так, оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.
128. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі №812/639/18, від 06 березня 2020 року у справі №1240/2162/18.
129. За правилами, встановленими частиною першою статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
130. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
131. Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, індексація, вихідна допомога тощо).
132. Закріплені у статтях   116,   117 КЗпП України   норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
133. З огляду на викладене Суд констатує, що відповідач обмежений строком для проведення повного розрахунку з позивачем, оскільки зважаючи на відсутність між сторонами спору щодо належної позивачу суми одноразової грошової допомоги при звільненні та враховуючи приписи статті 116 КЗпП України, такий розрахунок мав бути проведений в день звільнення позивача зі служби або не пізніше наступного дня після пред`явлення ним вимоги про розрахунок у разі, якщо позивач в день звільнення не працював.
134. Окрім викладеного, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи позивача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, не установили дати отримання позивачем указаних грошових коштів та не з`ясували наявності/відсутності підстав для застосування до відповідача відповідальності, визначеної статтею 117 КЗпП України.
135. Верховний Суд наголошує на тому, що однією із вимог, яку ставить законодавець до судового рішення є його обґрунтованість, що, у свою чергу, залежить від повного та всебічного з`ясування обставин справи.
136. Ураховуючи викладене Верховний Суд дійшов висновку про не здійснення судами попередніх інстанцій повного та всебічного установлення обставин у цій справі, а саме: дати отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку та заробітної плати та не з`ясували наявності/відсутності підстав для застосування до відповідача відповідальності, визначеної статтею 117 КЗпП України.
137. Указане дає підстави для висновку про недотримання судами попередніх інстанцій принципу офіційного з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого оскаржувані судові рішення у цій частині не можуть вважатись обґрунтованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
138. Суд касаційної інстанції повторно наголошує на тому, що відповідно до частини другої статті 341 КАС України позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
139. За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
140. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
141. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для часткового скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
142. При новому розгляді спору суду першої інстанції необхідно взяти до уваги наведене у цій постанові, зокрема у пункті 115, здійснити розрахунок середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, застосувати у разі необхідності принцип співмірності середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні [за період з 19 травня 2018 року по дату фактичного розрахунку] розміру виплат, які не сплатив відповідач позивачу при звільненні, і, з урахуванням установленого та відповідно до чинного законодавства, прийняти відповідне рішення.
IV. Висновки щодо судових витрат
143. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі №440/1526/19 - скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення премії за травень 2018 року; відмови у визнанні протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо затримки у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні та виплаті відпускних та стягненні компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.
3. У цій частині справу №440/1526/19 направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Полтавського окружного адміністративного суду.
4. В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі №440/1526/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду