ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" грудня 2023 р.           Справа№ 910/8335/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Тищенко А.І. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи 

матеріали апеляційної скарги           Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего»
на рішення           Господарського суду міста Києва від 10.08.2023
у справі           № 910/8335/23 (суддя Плотницька Н.Б.)
за позовом          Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего» 
про                     стягнення 135  743,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 84  072,82 грн. по оплаті нарахованої за договором тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу № 594/19 від 10.09.2019 за період з 08.10.2021 по 01.05.2023 плати за користування, штрафу в сумі 12  610,92 грн., пені в сумі 7  845,26 грн., 3 % річних в сумі 3  862,74 грн. та інфляційних втрат в сумі 27  352,20 грн.
У відзиві на позов відповідач проти його задоволення заперечив з посиланням на те, що платіжним дорученням № 1620 від 19.10.2021 плату за спірний період відповідачем було сплачено у повному обсязі.
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив про те, що так як у відповідача була наявна заборгованість за попередні періоди (рахунки № 65291 від 29.07.2021, № 65296 від 29.07.2021, № 65301 від 29.07.2021 та № 65304 від 29.07.2021), кошти сплачені  платіжним дорученням № 1620 від 19.10.2021 були зараховані в рахунок погашення такої заборгованості. 
Відповідач проти вказаних доводів позивача заперечив, зазначивши про безпідставність нарахування позивачем плати за  користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів у період не з дати підписання  адресного переліку № 42 від 29.07.2021, а з дати  видання відповідного розпорядження Київської міської державної адміністрації  № 76 від 25.01.2021 про продовження дозволів, а також за період, у який через неправомірні дії позивача щодо відмови у продовженні дозволів відповідач не користувався спірними місцями, а рекламні засоби були демонтовані.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23 позов задоволений повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 84  072,82 грн. заборгованості, 12  610,92 грн. штрафу, 7  845,26 грн. пені, 3  862,74 грн. 3 % річних, 27  352,20 грн. інфляційних втрат та 2  684,00 грн. витрат по сплаті судового збору.
Розглядаючи спір сторін по суті, суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті нарахованої за договором за договором тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу № 594/19 від 10.09.2019 за період з 08.10.2021 по 01.05.2023 плати, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача як вказаної заборгованості, так і нарахованих за несвоєчасне виконання обов`язку по її оплаті, штрафу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача, що останній не користувався місцями розміщення рекламних засобів за адресами, визначеними адресним переліком № 42, оскільки пунктом 6.5 спірного договору передбачено, що рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці, щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/ продовження дозволу.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Алего» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що під час розгляду справи суд першої інстанції припустився численних порушень норм процесуального та матеріального права.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а до апеляційної скарги апелянтом додані копії рахунків № 65291 від 29.07.2021, № 65296 від 29.07.2021, № 65301 від 29.07.2021 та № 65304 від 29.07.2021 та довідки про стан розрахунків по рахункам-фактурам за пріоритет та тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів, які виписані за період  з 01.07.2019 по 30.09.2021 станом на 04.10.2021.
Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку оскарження вищевказаного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2023, справу № 910/8335/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А..
З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2023 у Господарського суду міста Києва витребувано матеріали справи № 910/8335/23 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи № 910/8335/23.
19.09.2023 до суду від апелянта надійшло клопотання про зупинення виконання  рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23
28.09.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи. 
Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).
Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2  684*100=268  400 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 268  400,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего» про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 по справі № 910/8335/23 та поновлено апелянту вказаний строк відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего»  на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.
05.10.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач, з посиланням на те, що 
- у пунктах 6.5, 6.6 спірного договору сторони передбачили, що рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу. Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу;
- згідно з п. 2.11.6 Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.20019 № 207 розповсюджувач зовнішньої реклами не звільняється від сплати при відсутності РЗ на місці, щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято рішення про надання дозволу;
- вказане свідчить про те, що допоки дозволи є дійсними, відповідач був зобов`язаний сплачувати за надане йому право за користування місцями розміщення рекламних засобів не в залежності від наявності чи відсутності рекламного засобу на місці,
просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
17.10.2023 до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив позивача на  апеляційну скаргу, в якому апелянт зауважив на тому, що виходячи зі зміну  п.5.1.1 спірного договору, відповідач, як розповсюджувач, має право використовувати надане місце лише на час дії дозволу, якого з 31.05.2018 по 25.01.2021 не було, проте більше того, такого право по факту не було до 29.07.2021, оскільки отримати  дозволи для фактичного розміщення РЗ стало можливим, тільки після підписання відповідачем адресного переліку № 42 до спірного договору. 
17.10.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, в якому відповідач просить розгляд його апеляційної скарги здійснювати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею, у відрядженні розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/4262/23 від 18.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8335/23. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І..
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І., у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего» про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
03.11.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, в якому відповідач просить розгляд його апеляційної скарги здійснювати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Колегія суддів не знайшла підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з викликом сторін, з огляду на наступне.
Як на підставу для задоволення вказаного клопотання відповідач послався на необхідність пояснення представником своєї позиції для винесення законного та справедливого рішення.
Частиною 10 ст. 270 ГПК України  встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб  крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Водночас за змістом п. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Частина 1 ст. 73 ГПК України встановлює, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За містом положень ч. 2 ст. 73 ГПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Отже, чинний ГПК України не визначає в якості доказу пояснення учасників судового процесу, що свідчить про те, що надання учасниками судового процесу будь-яких усних пояснень фактично не впливає на вирішення спору сторін по суті.
Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що він не  був позбавленим права викласти свою правову позицію по суті спірних правовідносин письмово, що фактично ним і було зроблено у апеляційній скарзі та інших письмових поясненнях по суті спору.
Колегія суддів вважає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, так як предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про стягнення заборгованості за теплову енергію, власні правові позиції сторін вони неодноразово виклали письмово, вказані позиції є чіткими та  зрозумілими.
За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для розгляду апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та відмовляє  у задоволення відповідного  клопотання відповідача.
Щодо доданих відповідачем до  апеляційної скарги додаткових доказів, колегія суддів зазначає таке.
Враховуючи, що відповідач додав ці документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. 
Стаття 7 ГПК України визначає принцип рівності всіх перед законом і судом
Стаття 13 ГПК України  встановлює, що:
- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;
- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;
- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
- суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Отже, за положеннями ГПК України кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим ГПК України.
Враховуючи, що справа № 910/8335/23 розглянута судом першої інстанції без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає за доцільне розглядати справу по суті з врахуванням всіх доданих відповідачем доказів.
За таких обставин, додані апелянтом під час апеляційного перегляду належним чином засвідчені копії рахунків № 65291 від 29.07.2021, № 65296 від 29.07.2021, № 65301 від 29.07.2021 та № 65304 від 29.07.2021 та довідки про стан розрахунків по рахункам-фактурам за пріоритет та тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів, які виписані за період  з 01.07.2019 по 30.09.2021 станом на 04.10.2021 приймаються колегією суддів як додаткові докази по справі.
Станом на 12.12.2023 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.
Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від  12.08.2022 № 573/2022,  від 07.11.2022 № 757/2022, від 01.05.2023 № № 254/2023, від 26.07.2023 № № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

10.09.2019 відповідач (рекламорозповсюджувач) та позивач (робочий орган) уклали договір тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу №594/19 (далі Договір), за умовами якого, на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (право тимчасового користування).
Відповідно до пункту 1.3 Договору надання права тимчасового користування місцем за цим договором є правом користування чужим майном, відповідно до глави 32 ЦК України і не передбачає надання будь-якого майна у володіння чи розпорядження, не підлягає відчуженню, та може бути припинене за рішенням суду на вимогу власника чи уповноваженої ним особи (балансоутримувача) місця за наявності обставин, які мають істотне значення, в тому числі якщо право користування перешкоджає використанню майна за його цільовим призначенням. Цей договір є договором приєднання відповідно до статті 634 ЦК України.
Наведені у договорі терміни застосовуються у значеннях, наведених в чинних редакціях Закону України «Про рекламу», «Про благоустрій населених пунктів», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, Порядку, рішеннях Київської міської ради та розпорядженнях її виконавчого органу та інших нормативно-правових актах, що регулюють відносини у сфері розміщення зовнішньої реклами (пункт 2.1 Договору).
Пунктом 2.2 Договору визначено, що адресний перелік - це невід`ємна частина договору, який містить перелік місць для розміщення РЗ, на які за рекламорозповсюджувачем встановлено пріоритет та/або на які надано дозволи на розміщення РЗ, з зазначенням адреси та встановлено/продовжено пріоритет, дату встановлення/продовження та строк дії пріоритету, дата початку та закінчення строку дії дозволу, його продовження, а також відомостей про розмір щомісячної плати за тимчасове користування місцями, яка визначається відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
За умовами пункту 3.2 Договору робочий орган та/або КП «Київреклама» здійснюють облік місць для розміщення РЗ, на які поширюється пріоритет рекламорозповсюджувача, та на які рекламорозповсюджувачу видано дозволи на розміщення зовнішньої реклами, здійснюють контроль за строками дії пріоритету та дозволу шляхом формування адресних переліків та внесення до них змін.
Підставою для формування та внесення змін до адресних переліків є відповідні рішення робочого органу/виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), прийняті в порядку, встановленому законодавством (пункт 3.3 Договору).
Згідно з пунктом 3.4 Договору у разі внесення змін до відповідного адресного переліку, робочий орган формує адресний перелік у новій редакції або зміни до відповідного адресного переліку. Рекламорозповсюджувач зобов`язаний підписати відповідний адресний перелік (зміни до нього) на підставі встановлених/продовжених пріоритетів, наданих/продовжених дозволів, внесених змін до дозволів або скасованих (втрачених) відповідних пріоритетів та анульованих дозволів протягом трьох робочих днів з моменту встановлення/продовження відповідних пріоритетів, їх скасування (втрати), надання/продовження чи анулювання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, чи внесення до них відповідних змін. При цьому обов`язки щодо сплати за тимчасове користування місцями для розміщення РЗ виникають для рекламорозповсюджувача з дати прийняття рішення про встановлення/продовження пріоритету, прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволів на розміщення зовнішньої реклами відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України.
Пунктом 4.1 Договору встановлено, що робочий орган має право на підставі відповідних рішень робочого органу про встановлення/продовження пріоритету та рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу нараховувати та вимагати сплати за тимчасове користування місцем, змінювати розмір нарахувань за тимчасове користування місцем у разі змін в технологічній (конструктивній) схемі РЗ, площі РЗ, зонального коефіцієнту та базового тарифу.
Відповідно до пункту 6.2 Договору плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується робочим органом в порядку, визначеному рішеннями Київської міської ради або її виконавчого органу.
Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до пункту 4 частини 2 статті 11 ЦК України (пункт 6.3 Договору).
Згідно пункту 6.4 Договору плата щомісячно перераховується рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору. У разі прострочення термінів сплати, визначених договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов договору та законодавства.
У пунктах 6.5, 6.6 Договору сторони передбачили, що рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу. Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу.
Плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання дозволу - у разі звернення рекламорозповсюджувача з заявою про анулювання дозволу; до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінчення строку дії дозволу) - у разі звернення рекламорозповсюджувача з заявою про продовження дозволу.
У разі нездійснення рекламорозповсюджувчем демонтажу РЗ відповідно до пункту 5.2.7 договору, після закінчення строку дії дозволу, плата нараховується за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування РЗ робочим органом або КП «Київреклама» (пункт 6.8 Договору).
На підставі відповідних рішень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) робочий орган здійснює перерахунок та коригує розмір плати за тимчасове користування місцем, про що підписується адресний перелік у новій редакції (пункт 6.10 Договору).
У відповідності до пункту 6.13 Договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.
Відповідно до пункту 6.14 Договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та переказуються рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця на зазначений казначейський рахунок. Факт неотримання рахунку не звільняє рекламорозповсюджувача від здійснення плати.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє щодо кожного місця розміщення РЗ протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ у разі наявності у рекламорозповсюджувача інших чинних пріоритетів та\або дозволів, не тягне за собою припинення дії цього договору в цілому (пункт 8.1 Договору).
В червні 2017 року та у лютому 2018 року ТОВ «Алего» звернулося до центру з надання адміністративних послуг Київської міської державної адміністрації (ЦНАП) Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявами про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами за наступними адресами:
1) м. Київ, Святошинський район, Кільцева Дорога/вул. Зодчих, 62, дозвіл №09939-05-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 72 кв.м;
2) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, дозвіл №28714-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;
3) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, дозвіл №28715-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;
4) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, дозвіл №28716-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;
5) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, дозвіл №28718-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;
6) м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна 13, дозвіл №28719-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;
7) м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, дозвіл №28721-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;
8) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/проспект Московський, 26-в (навпроти), дозвіл №29573-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м;
9) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, дозвіл №29576-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;
10) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, дозвіл №29578-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв.м;
11) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2, дозвіл №29579-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м;
12) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою), дозвіл №29580-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;
13) м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, дозвіл №29581-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м;
14) м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5, дозвіл №29582-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв.м.;
15) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду/Московський міст, дозвіл №29584-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м;
16) м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул. Лайоша Гавро), дозвіл №29585-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м.
17) м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграду, 19, дозвіл №31259-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв м.
Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 31.05.2018 № 924 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» відмовлено в продовжені строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, згідно з додатком до нього у кількості 27 дозволів. Зокрема, відмовлено в продовжені строку дії дозволів ТОВ «Алего» по зазначеним вище 17 адресам позивача.
17.07.2018 позивачем винесено наказ від 17.07.2018 №638 «Про демонтаж рекламних засобів», відповідно до якого директору Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київреклама» доручено забезпечити демонтаж рекламних засобів у кількості 233 одиниці, згідно з додатком до цього наказу, серед яких вказані рекламні засоби, що є власністю ТОВ «Алего».
Не погодившись з прийнятими рішеннями, ТОВ «Алего» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та Управління про визнання протиправним та скасування розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2018 №924 «Про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» в частині, що стосується позивача, зобов`язання виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі повторного розгляду заяв позивача винести рішення про продовження строку дії 17 дозволів за вказаними адресами позивача та скасування наказу Управління від 17.07.2018 №638 «Про демонтаж рекламних засобів» в частині, що стосується позивача.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 у справі №640/22289/18, позов ТОВ «Алего» задоволено повністю.
В подальшому, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 у справі №640/22289/18 виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видано розпорядження від 25.01.2021 №76 «Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами», відповідно до якого ТОВ «Алего» продовжено строк дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами згідно з додатком.
На підставі розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2021 № 76, від 22.09.2020 № 1475, від 16.01.2020 № 39, від    22.12.2020 № 2051, від 19.01.2021 № 40, від 27.01.2021 № 95, від 29.01.2020 № 139, від 30.09.2020, № 1518, від 16.02.2021 № 272, від 18.06.2020 № 880, від 19.10.2020 № 1642, від 23.02.2021 № 363, від 30.09.2020 № 1521, від 28.01.2021 № 120, від 27.01.2021 № 94, від 19.10.2020 № 1638, від 10.06.2021 №1324, від 04.03.2020 № 396, від 29.05.2020 № 763 відповідачу надані дозволи на розміщення рекламних засобів № 09939-05-П-1, 09943-05-П-1, 12478-06-П-1, 12479-06-П-2, 12480-06-П-1, 12737-06-П-1, 12738-06-П-2, 15765-07-П-1, 28714-11-П-1, 28715-11-П-1, 28716-11- П-1, 28718-11-П-1, 28719-11-П-1, 28721-11-П-1, 29573-12, 29575-12, 29576-12, 29578-12, 29579- 12, 29580-12, 29581-12, 29582-12, 29584-12, 29585-12, 31259-12, 31260-12, 39668-14, 39669-14, 39671-14, 39672-14, 39844-14, 39845-14, 40053-14, 40189-14, 40446-14, 42403-14, 42406-14, 42407- 14, 42408-14, 42409-14, 42410-14, 42411-14, 42412-14, 42413-14, 42414-14, 42415-14, 42416-14, 42417-14, 42473-14, 42475-14, 42476-14, 42478-14, 42662-14, 42751-14, 42752-14, 42753-14, 42964- 14, 42987-14, 42989-14, 42990-14, 42991-14, 42992-14, 43432-15, 74592-19, 75359-19, 77541-20, 77667-20, 77676-20, 77677-20 та між позивачем та відповідачем, було підписано адресний перелік, який є невід`ємною частиною договору, згідно яких відповідачу надано право тимчасового користування місцями.
Крім того, між позивачем та відповідачем підписано додаткові угоди до Договору, а також ряд адресних переліків, в тому числі і адресний перелік № 42 від 29.07.2021, які є невід`ємними частинами договору, та в яких зазначено адресу рекламних засобів.
Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що адресний перелік № 42 підписаний сторонами 29.07.2021.
Згідно пункту 1 адресного переліку № 42, рекламорозповсюджувачу надано право тимчасового користування місцем, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів    у кількості 17 штук, за адресами: 
- м. Київ, Святошинський район, Кільцева ДорогаУвул. Зодчих, 62, дозвіл №09939- 05-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 72 кв.м.;
- м. Київ. Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 8, дозвіл №28714-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м.;
- м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 1, дозвіл №28715-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м.;
- м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 13, дозвіл №28719-11-П-1. тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м.;
- м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 15, дозвіл №28721-11-11-1. тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м.;
- м. Київ, Дніпровський район, проспект Визволителів, 3, дозвіл №28716-11-11-1. тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м.;
- м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 12, дозвіл 29581-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м.;
- м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 18/проспект Героїв Сталінграду, дозвіл 29578-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв.м.,
- м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського, 27/23 №2, дозвіл №29579-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо суцільний щит), площею 18 кв.м.;
- м. Київ, Оболонський район, вул. Маршала Малиновського 11 (перед зупинкою), дозвіл №29580-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв. м.;
- м. Київ. Оболонський район, вул. Маршала Тимошенка, 2-г, дозвіл №29576-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м.;
- м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграда/Московський міст, дозвіл №29584-12, тип рекламного засобу - щит що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв. м.;
- м. Київ, Оболонський район, вул. Йорданська (вул, Лайоша Гавро), - дозвіл №29585-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 18 кв.м.;
- м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, 5, дозвіл №29582-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 18 кв.м.;
- м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграда, 19, дозвіл №31259-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м.;
- м. Київ, Оболонський район, проспект Героїв Сталінграда/проспект Московський. 26-в (навпроти), дозвіл №29573-12, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (призматрон), площею 36 кв.м.;
- м. Київ, Дніпровський район, проспект Юрія Гагаріна, 16, дозвіл №28718-11-П-1, тип рекламного засобу - щит, що стоїть окремо (суцільний щит), площею 36 кв.м.
Відповідно до пункту 3 адресного переліку № 42, підписанням цього адресного переліку сторони засвідчують, що правовідносини сторін за договором, які виникають в зв`язку з розміщенням рекламних засобів, зазначених в п. 1 цього адресного переліку, продовжуються з дати початку продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.
В пункті 4 адресного переліку № 42 зазначено, що права та обов`язки, передбачені умовами договору та цим адресним переліком, застосовуються до відносин сторін, які виникли до їх підписання, починаючи з дати, з якої продовжено строк дії кожного дозволу, в порядку, передбаченому частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України.
Цей перелік є укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін (пункт 6 адресного переліку № 42).
У зв`язку з продовженням, на підставі розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 25.01.2021 №76 строку дії 17 дозволів на розміщення зовнішньої реклами ТОВ «Алего» та підписанням між сторонами у справі адресного переліку від 29.07.2021 №42 до Договору, позивачем здійснено нарахування плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів позивача по договору на всі об`єкти, вказані у переліку від 29.07.2021 №42, починаючи з 01.07.2019 до 29.07.2021 та виставлено відповідачу  рахунки на оплату.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про те, що у відповідача наявна  заборгованість в сумі 84  072,82 грн. по оплаті нарахованої за Договором за період з 08.10.2021 по 01.05.2023 плати за користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, з огляду на що позивач просить стягнути з відповідача як суму вказаної заборгованості, так і  штраф в сумі 12  610,92 грн., пеню в сумі 7  845,26 грн., 3 % річних в сумі 3  862,74 грн. та інфляційні втрати в сумі 27  352,20 грн.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:
- платіжним дорученням № 1620 від 19.10.2021 плату за спірний період відповідачем було сплачено у повному обсязі;
- зарахування позивачем вказаних коштів в рахунок попередніх періодів є неправомірним, так як позивач безпідставно нараховує відповідачу плату за  користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів у період не з дати підписання  адресного переліку № 42 від 29.07.2021, а з дати  видання відповідного розпорядження Київської міської державної адміністрації  № 76 від 25.01.2021 про продовження дозволів, а також за період у який через неправомірні дії позивача щодо відмови у продовженні дозволів відповідач не користувався спірними місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, а рекламні засоби були демонтовані.
Щодо вказаних заперечень  колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи слідує, що не погодившись з нарахуванням позивачем  плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів позивача по договору на всі об`єкти, вказані у переліку від 29.07.2021 №42, починаючи з 01.07.2019 до 29.07.2021, відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача у справі,  Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про звільнення від плати за договором шляхом визнання відсутнім права, у якому просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок орендної плати за договором тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу від 10.09.2019 №594/19, шляхом звільнення позивача від сплати орендної плати за період з 31.05.2018 по 25.01.2021 у сумі 824  199,31 грн., а також зобов`язання відповідача не нараховувати позивачу оплату штрафних санкцій по вищенаведеному договору по 17 рекламоносіях, зазначених у адресному переліку №42 (справа № 910/18204/21).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2022, у справі № 910/18204/21 у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що:
- чинним законодавством та умовами договору передбачені виключні випадки звільнення рекламорозповсюджувача від оплати за користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу, серед яких відсутня така обставина, як неможливість здійснення господарської діяльності позивачем, в зв`язку з неможливістю встановлення рекламних засобів на місцях розміщення реклами, зайнятих іншими рекламо розповсюджувачами;
- з урахуванням наведеного посилання ТОВ «Алего» на неможливість використання місць, які перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів по договору від 10.09.2019 №594/19, що сталося за період з 01.08.2021 по 28.02.2022 по місцях, зайнятих іншими рекламорозповсюджувачами, судом не прийняті до уваги, оскільки такі підстави для звільнення від оплати за користування місцями для розміщення реклами умовами договору та Порядком розміщення зовнішньої реклами в місті Києві не передбачені;
- відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду в частині обов`язку позивача сплачувати плату за право на тимчасове користування місцем до дати прийняття розпорядження від 25.01.2021 №76 «Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами», а також не довів наявності правових підстав для не нарахування плати за надане право на розміщення рекламних засобів у інші періоди;
- спірні правовідносини сторін регулюються спеціальним законодавством в сфері рекламної діяльності в Україні, а також загальними положеннями ЦК України про зобов`язання (Глава 47-51 ЦК України) та загальними положеннями ЦК України про договір (Глава 52-53 ЦК України), а тому посилання позивача на положення статті 762 ЦК України, яка регулює питання звільнення наймача (орендаря) від плати за користування майном за укладеним договором найму (оренди), є безпідставними.
За приписами ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 ГПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 по справі №910/9823/17.
Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України», №24465/04, від 19.02.2009, «Пономарьов проти України», №3236/03, від 03.04.2008).
Згідно з ч. 2 ст. 3 ГПК України, якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.
Статтею  17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права
Таким чином, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому судові рішення в справі № 910/18204/21 не може бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і в цій справі, № 910/8335/23, не можуть їм суперечити, обставини, встановлені при розгляді справи № 910/18204/21 є преюдиційними і не потребують доведення в цій справі.
За обставин, що склалися, колегія суддів вважає, що те, що  відповідач зобов`язаний  сплачувати плату за право на тимчасове користування місцем до дати прийняття розпорядження від 25.01.2021 №76 «Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами», встановлений рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2022, у справі № 910/18204/21, які набрали законної сили та має преюдиційне значення для суду при вирішенні даної справи № 910/8335/23, а встановлені ними обставини повторного доведення не потребують. 
Вказаним спростовуються заперечення відповідача проти позову у цій справі № 910/8335/23.
Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Правовідносини, пов`язані із розміщенням зовнішньої реклами у місті Києві, регулюються Законом України «Про рекламу», Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, Порядком розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженими розпорядженням Київської міської ради від 05.02.2019 №207, Правилами благоустрою міста Києва, затвердженими рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 та іншими нормативними актами України.
Так, згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил. Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».
У відповідності до пункту 23 та пункту 24 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві. Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.
У рішення суд першої інстанції вірно послався і на те, що на підставі розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами» та розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)»Про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами» відповідачу надані/продовжені дозволи на розміщення рекламних засобів, копії яких містяться у матеріалах справи.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно пункту 33 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.
З матеріалів справи вбачається відповідачем здійснено оплату з порушенням строку, встановленого в пункті 6.14 Договору, внаслідок чого була наявна заборгованість з оплати за попередні періоди.
Так, в пункті 6.16 Договору сторони погодили, що у разі недостатності суми проведення платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу - основна сума боргу; у другу чергу - пеня та штрафи.
Отже, позивачем правомірно зараховувались платежі у хронологічному порядку, починаючи із погашення заборгованості, яка виникла раніше, що підтверджується матеріалами справи. 
З огляду на досліджені документальні докази, колегія суддів  вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт невиконання відповідачем свого обов`язку по сплаті отриманих за Договором  послуг та факту наявності заборгованості у розмірі 84  072,82 грн., Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.
Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 12  610,92 грн., пені в сумі 7  845,26 грн., 3 % річних в сумі 3  862,74 грн. та інфляційних втрат в сумі 27  352,20 грн.,слід зазначити наступне.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
Згідно пункту 7.2 Договору робочий орган застосовує до рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Відповідно до пункту 7.3 Договору сторони погодили, що робочий орган має право нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих за Договором  послуг, позивач відповідно до умов Договору має право нарахувати штраф та  пеню, а відповідно до положень ЦК України - 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.
При цьому, перевіривши виконані  позивачем розрахунки  штрафу, пені, 3 % річних та інфляційних втрат  колегія суддів встановила, що такі розрахунки є арифметично вірними.
За таких обставин суд першої інстанції цілком вірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 12  610,92 грн., пені в сумі 7  845,26 грн., 3 % річних в сумі 3  862,74 грн. та інфляційних втрат в сумі 27  352,20 грн. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Надаючи оцінку доводам всіх учасників судового процесу, колегією суддів враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів  зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего» задоволенню не підлягає.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алего» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2023 у справі № 910/8335/23.
4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8335/23.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                А.І. Тищенко