П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/4846/21	

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

секретар- Цибульська Ю.М.,
за участю: представника апелянта – Рудь В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 420/4846/21 за адміністративним позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Національної поліції в Одеській області , третя особа   ОСОБА_2 ,   про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, –

                                         ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.04.2021) просив:
- визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.12.2020 №1699 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 заступником начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області.
- визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.03.2021 №434 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10    000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.12.2020 №1699 о/с позивача було переведено на посаду заступника начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнивши при цьому з посади начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області. 
Водночас такий наказ ОСОБА_1 вважає протиправним, оскільки він був винесений без його згоди на переведення в іншу місцевість та під час його перебування на лікарняному.
В подальшому позивача 23.02.2021 було повідомлено про скорочення посади заступника начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, на яку його було переведено раніше, та наполегливо рекомендовано погодитись на посаду дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. Не маючи альтернативного вибору та враховуючи власний тяжкий матеріальний стан, позивач був змушений погодитись на єдину запропоновану йому посаду, з огляду на що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.03.2021 року №434 о/с його було призначено дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнено з посади начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. 
Разом з тим позивач вважає зазначений наказ також протиправним, оскільки йому не було запропоновано жодної іншої рівнозначної посади посаді, яку він займав. Крім того, посада начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області, з якої його було переведено 30.12.2020, була вакантною.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що начальником УПД ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 за погодження з начальником УКЗ ГУНП в Одеській області – ОСОБА_4 та заступником начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 було подано на ім`я начальника ГУНП в Одеській області доповідну записку, у які вказано про некомплект у посадах керівного складу Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. Зазначена ситуація впливає на якість та повноцінність виконання покладених законодавством на підрозділ відділу превенції обов`язків, стан оперативної обстановки на території обслуговування вказаного районного управління поліції, та як наслідок зниження рівня довіри громадян до працівників поліції.
3 урахуванням зазначеного та у зв`язку із службовою необхідністю, для більш ефективної служби виходячи з інтересів служби, а також для покращення показників роботи Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, з метою забезпечення належного функціонування кадрового та матеріально-технічного напрямку відділення поліції, на підставі п.2 ч.1 ст. 65 Закону України “Про Національну поліцію” пропонувалось вирішити питання про переведення начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення цього ГУНП майора поліції ОСОБА_1 для несення служби на рівнозначній посаді заступника начальника Савранського ВП Балтського ВП ГУНІ в Одеській області.
На виконання зазначеної доповідної записки на підставі п.2 ч. 1 ст. 65 Закону України “Про Національну поліцію” наказом ГУНП в Одеській області №1699 о/c від 30.12.2020 ОСОБА_1 було призначено заступником начальника Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області.
Відповідач вказав, що позивача не позбавлено спеціального звання та не понижено у спеціальному званні, а лише переміщено на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.
Також 13.06.2023 від Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду першої інстанції надійшов відзив на адміністративний позов (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30.04.2021), відповідно до якого відповідач додатково зауважив, що позивач самостійно написав рапорт 24.02.2021 на ім`я начальника ГУНП в Одеській області про згоду у зв`язку із реорганізацією на призначення на посаду дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області. З огляду на зазначене позивачу не було запропоновано інші вакантні посади.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12 вересня 2023 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправними та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.12.2020 №1699 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 заступником начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.03.2021 №434 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Поновив ОСОБА_1 з 30.12.2020 на посаді начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління національної поліції в Одеській області.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
-   в даному випадку до спірних правовідносин не може бути застосовано норми КЗпП України, які застосовуються судом першої інстанції, оскільки Закон України «Про Національну поліцію» не містить прогалин у регулюванні спірних правовідносин, а регулює спірні правовідносини по-іншому, аніж КЗпП України;
-    суд першої інстанції не врахував, що позивачем був написаний рапорт  про те, що у зв`язку із організаційно- штатними змінами в Головному управлінні Національної поліції в Одеської області на запропоновану посаду дільничного офіцера поліції відділу превенції Білгород- Дністровського районного відділу поліції нього Головного управління згоден;
Додатково апелянт звернув увагу на правову позицію викладену у постанові Верховного суду від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 проходить службу в органах Національної поліції України та з 06.08.2020 займав посаду начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області.
10.12.2020 начальником УПД ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 за погодження з начальником УКЗ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 та заступником начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 було подано на ім`я начальника ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 доповідну записку, в якій зазначено, що у Савранському відділенні поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області існував недокомплект у посадах керівного складу відділення поліції, а саме вакантна посада заступника начальника Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області. Зазначена ситуація впливає на якість та повноцінність виконання покладених законодавством на підрозділ відділу превенції обов`язків, стан оперативної обстановки на території обслуговування вказаного районного управління поліції, та як наслідок зниження рівня довіри громадян до працівників поліції.
3 урахуванням зазначеного та у зв`язку із службовою необхідністю, для більш ефективної служби виходячи з інтересів служби, а також для покращення показників роботи Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, з метою забезпечення належного функціонування кадрового та матеріально-технічного напрямку відділення поліції на підставі пп.1 п.2 ч.1 ст.65 Закону України “Про Національну поліцію” пропонувалось вирішити питання щодо переведення начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення цього ГУНП майора поліції ОСОБА_1 для несення служби на рівнозначній посаді - заступника начальника Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області (т. 1 а.с. 92-94).
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.12.2020 року №1699 о/с відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України “Про Національну поліцію” майора поліції ОСОБА_1 з 30.12.2020 року було призначено заступником начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнивши з посади начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с. 96, т. 1).
Водночас, в матеріалах справи наявний перелік змін у штатах ГУНП в Одеській області, затверджений наказом Національної поліції від 24.12.2020 №1033, з якого вбачається що з 01.01.2021 було скорочено посади в Балтському ВП ГУНП в Одеській області на 290 посад, зокрема, і посаду заступника начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с. 65, 227-231, т. 1).
24.02.2021 позивачем на ім`я начальника ГУНП в Одеській області було подано рапорт, в якому зазначено, що він згоден на запропоновану йому посаду дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області у зв`язку із організаційними змінами в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області (а.с. 238, т. 1).
Відповідно до протоколу засідання комісії з кадрових питань ГУНП в Одеській області від 24.02.2021 на засіданні було знято з обговорення питання щодо пропозицій та рекомендацій про призначення позивача на вакантні посади в новостворених територіальних підрозділах ГУНП в Одеській області, оскільки він написав рапорт про призначення його на посаду дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області (а.с. 101, т. 1). 
Згідно з листа ГУНП в Одеській області від 05.06.2023 №9/4992 позивач на засідання комісії з кадрових питань 24.02.2021 не запрошувався у зв`язку із поданням рапорту на посаду дільничного офіцеру поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.03.2021 №434 о/с (а.с. 66, т. 1) відповідно до п.п.3 п.1 статі 65 Закону України “Про Національну поліцію” на підставі наказу Національної поліції від 24.12.2020 №1033 “Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області” майора поліції ОСОБА_1 було призначено дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнивши з посади заступника начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.
Також в матеріалах справи наявний лист ГУНП в Одеській області від 16.08.2021 (а.с. 232, т. 1), з якого вбачається, що станом на 16.08.2021 посада начальника сектору організації відбору управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області (попередня назва посади - начальник сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області), яку позивач займав до його переведення 30.12.2020 року є вакантною.
Згідно листа ГУНП в Одеській області від 04.06.2021 №9/4898 (а.с. 233, т. 1) посада начальника сектору організації відбору управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області та заступника начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області є рівнозначними.
Також в матеріалах справи наявний акт від 04.03.2021 №66.3.2/628 (а.с. 102, т. 1) про неможливість підписання попередження про можливе наступне звільнення позивача, оскільки останній, починаючи з 30.12.2020 перебував на лікарняних та станом на 04.03.2021 на службу не виходив.
Позивач у періоди з 04.11.2020 по 20.11.2020 у, з 23.11.2020 по 04.11.2020 року, 07.12.2021 по 18.12.2022, з 21.12.2020 по 24.12.2020, з 28.12.2020 по 15.01.2021, з 18.01.2021 по 29.01.2021, з 01.02.2021 по 12.02.2021, з 15.02.2021 по 01.03.2021, з 01.03.2021 по 12.03.2021, з 15.03.2021 по 26.03.2021 перебував на лікарняному (а.с. 25-32, т. 1).
Не погоджуючись із зазначеними наказами від 30.12.2020 №1699 о/с та від 01.03.2021 №434 о/с, вважаючи їх необґрунтованими та протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. 
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.12.2020 №1699 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 заступником начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області прийнято відповідачем без належних правових підстав та з порушенням норм трудового законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Також суд першої інстанції зауважив, що при виданні наказу від 30.12.2020 №1699 о/с відповідачу вже 24.12.2020 було відомо про скорочення посади заступника начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, тобто посади, на яку призначався позивач оскаржуваним наказом.
Крім того, відповідачем у справі не надано обґрунтувань врахування ним усіх обставин, що мають значення для прийняття зазначеного рішення про переведення позивача в іншу місцевість з огляду на сімейні обставини ОСОБА_1 (наявність у позивача чотирьох неповнолітніх дітей).
Щодо протиправності оскаржуваного наказу від 01.03.2021 №434 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, суд першої інстанції акцентував, що ОСОБА_1 не пропонувалось жодної рівнозначної посади тій посаді, яку він обіймав до його переведення 30.12.2020 в іншу місцевість (начальник сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області), а також тій, яку він займав вже після такого переведення (заступник начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області).
Суд  першої інстанції дійшов висновків, що позовні вимоги позивача стосовно відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості, недоведеності її спричинення саме рішенням відповідача, відсутності належних доказів, що підтверджують сам факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закона України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII) та Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
За приписами частини 1 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Частиною 3 статті 59 Закону №580-VIII встановлено, що рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. 
Згідно до частини 4 статті 59 Закону №580-VIII видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Положеннями статті 60 Закону №580-VIII передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок переміщення та переведення поліцейського визначено у статті 65 Закону №580-VIII.
Так, переміщення поліцейських здійснюється, зокрема: 
на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; 
за ініціативою поліцейського; 
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; 
у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); 
за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; 
у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону.
Частиною другою статті 65 Закону №580-VIII визначено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.
У відповідності до частини 4 статті 65 Закону №580-VIII поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, після зняття дисциплінарного стягнення.
Згідно до положень частини 7 статті 65 Закону №580-VIII переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.
Частинами восьмою, дев`ятою статті 65 Закону №580-VIII унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.
Відповідно до ч. 10 статті 65 Закону №580-VIII у разі, якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.
Статтею 32 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) визначено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Приписами статті 33 КЗпП України зазначено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 № 1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, та Перелік документів з питань проходження служби.
Відповідно до п.п. 1-3 розділу ІІІ вказаного Порядку видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.
Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.
Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235, є такі документи з питань проходження служби: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про установлення додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.07.2012 №650 затверджено Інструкцію з оформлення документів у системі МВС України (далі - Інструкція №650), вимоги якої поширюються на організаційно-розпорядчі документи - накази, доручення, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, які створюються в результаті діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ, навчальних закладів, науково-дослідних установ, підприємств, установ і організацій, що належать до сфери управління МВС.
Згідно до приписів Інструкції №650:
рапорт - письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання;
подання - документ, що містить пропозиції про призначення, переміщення або заохочення особового складу, а також рекомендації щодо визначених дій і заходів з питань діяльності установ;
доповідна записка - документ, адресований керівникові установи, яким останній інформується про невідомий йому факт, подію тощо, з обов`язковим внесенням пропозицій.
Розглядаючи спір по суті суд першої інстанції зазначив, що фактично спірні правовідносини виникли з приводу застосування відносно позивача положень підпункту 1 пункту 2 частини першої статті 65 Закону “Про Національну поліцію”.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не урегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 № 580-VIІI є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а відтак у даному спорі застосуванню підлягають норми спеціального законодавства.
В даному випадку спеціальний Закон №580-VIII установлює підстави переміщення, які зазначені у частині 1 статті 65 Закону та порядок переміщення, який визначає, за чиєю ініціативою таке переміщення відбувається. Таке переміщення може відбуватися – за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення (ч.8 ст.65 Закону № 580-VIII).
Проте, положеннями Закону 580-VIII не урегульовано випадки, коли переведення відбувається або в межах однієї місцевості або до іншої місцевості, про що йдеться у статті 32 КЗпП України.
Так, приписи статті 32 КЗпП України визначають можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, апеляційний суд вважає ґрунтовним застосування до спірних правовідносин норми КЗпП України, які урегульовують переведення працівника на роботу до іншої місцевості.
Аналогічна правова позиція щодо застосування у спірних правовідносинах приписів статей 32, 33 КЗпП України, у випадку переведення працівника поліції на роботу в іншу місцевість, викладена у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 420/5192/18 та від 30.09.2020 № 640/20160/18.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, оскаржуваним наказом від 30.12.2020 №1699 о/с позивача призначено заступником начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, тобто у відділення, що знаходиться за адресою: Одеська область, Савранський район, смт Саврань, вулиця Миру, будинок 59.
Відповідно до матеріалів справи позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, 12.
Тобто, як правильно встановив суд першої інстанції, позивача переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві/установі (Головному управлінні Національної поліції в Одеській області), однак в іншу місцевість.
При цьому у даному випадку поняття “інша місцевість” не повинна тлумачитись як “інша область”. Під іншою місцевістю слід розуміти місцевість за межами населеного пункту, де розміщено підприємство, тобто інший населений пункт.
Окрім цього норма статті 32 КЗпП України визначає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.
Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.
Матеріали справи не містять рапорту позивача про переведення чи доказів його згоди на таке переведення. Ба більше, позивача було переведено на іншу посаді до іншої місцевості під час перебування його на лікарняному.
За таких обставин, з урахуванням приписів статті 32 КЗпП України, апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що позивач був неправомірно переведений до іншої місцевості без його згоди.
Також з аналізу положень наказу МВС України від 23.11.2016 №1235 та наказу МВС України від 27.07.2012 №650 слідує, що доповідна записка не є тим документом з питань проходження служби, який дає підстави для підготовки та видання наказів по особовому складу. Підставою для видання наказу по особовому складу згідно до приписів наказу №1235 є рапорт (заява) або подання, про що правильно зазначив суд першої інстанції.
Водночас, апеляційна скарга не містить контраргументів з цього приводу.
Відтак, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 30.12.2020 №1699 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 заступником начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області прийнято відповідачем без належних правових підстав та з порушенням норм трудового законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Також колегія суддів вважає слушним  посилання суду першої інстанції на те, що при виданні наказу від 30.12.2020 №1699 о/с відповідачу вже 24.12.2020 (а.с. 65, 227-231,т.1) було відомо про скорочення посади заступника начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, тобто посади, на яку призначався позивач оскаржуваним наказом.
Отже, посада на яку було переведено позивача вже була потенційно такою яка підлягала скороченню і про це було відомо роботодавцю.
З урахуванням наведеного колегія суддів констатує, що частина друга статті 2 КАС України орієнтує відповідача(суб`єкта владних повноважень) забезпечувати ефективний захист прав і свобод до моменту ініціювання особою судового провадження, так відповідно до частини другої статті 17 КАС України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.
З цього слідує, що ефективно працююча система суб`єктів владних повноважень є тим механізмом, який ефективно захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що мінімізує можливість виникнення спорів у публічно-правовій сфері та, відповідно, робить непотрібним звернення до адміністративного суду.
Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 22.09.2022 по справі№ 380/129/21.
Крім того, відповідачем у справі не надано обґрунтувань врахування ним усіх обставин, що мають значення для прийняття зазначеного рішення про переведення позивача в іншу місцевість з огляду на сімейні обставини ОСОБА_1 (наявність у позивача чотирьох неповнолітніх дітей).
Вирішуючи спірне питання щодо протиправності оскаржуваного наказу від 01.03.2021 №434 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини першої статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.
Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.
В той же час, нормами загального трудового законодавства, а саме статтею 49-2 КЗпП України врегульовано, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації.
Верховний Суд у рішенні від 22.04.2020 по справі №814/2551/16, проаналізувавши норми Закону №580-VIII та КЗпП України, зробив такий правовий висновок: “з системного аналізу частини 3 статті 68 Закону №580-VIII вбачається, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті.
Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.
Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 не пропонувалось жодної рівнозначної посади тій посаді, яку він обіймав до його переведення 30.12.2020 в іншу місцевість (начальник сектору організації відбору та проведення атестування поліцейських управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області), а також тій, яку він займав вже після такого переведення (заступник начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області).
Представник відповідача також підтвердила у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , у зв`язку із скороченням посади яку він займав не пропонувались усіх наявних вакантних посад в ГУ НП Одеської області.
При цьому матеріалами справи підтверджено, що згідно листа ГУНП в Одеській області від 04.06.2021 № 9/4898 посада начальника сектору організації відбору управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області та заступника начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області є рівнозначні.
Натомість, колегія суддів зазначає, що порушення відповідачем вимог частини першої статті 68 Закона "Про Національну поліцію" щодо персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення не може бути виправданим написанням позивачем рапорту.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів”.
У постанові від 16.12.2021 Верховний Суд у справі № 380/1857/20 за подібними правовідносинами  висловив таку позицію.
За приписами частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 травня 2023 року по справі №160/2868/20, від 11 червня 2020 року у справі №826/19187/16, від 31 березня 2020 року у справі №826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року у справі №821/595/16.
Така правова позиція викладена також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).
Правовий висновок, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення, міститься в постановах Верховного Суду, зокрема, від 25 липня 2019 року у справі №807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16.
На думку суду, у даному спорі суб`єкт владних повноважень порушив принцип захисту обґрунтованих сподівань, який тісно пов`язаний із принципом юридичної визначеності і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як приклад, слід зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, де вказано, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть. Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акту, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
За встановлених фактичних обставин та зазначеного правового регулювання суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржуваний наказ від 01.03.2021 №434 о/с в частині призначення майора поліції ОСОБА_1 дільничним офіцером поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та звільнення з посади начальника Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області є також протиправним та таким, що підлягає скасуванню,
Згідно із частиною 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині 1 статті  235 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Щодо позовної вимоги позивача стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. В апеляційній скарзі апелянт, як на підставу для задоволення поданої скарги, посилається лише на висновки оскаржуваного рішення. Водночас, як вже зазначалось вище такі висновки спростовуються матеріалами справи та судом усім наведеним висновкам надано оцінку.
Щодо доводів апелянта про необхідність врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2023 по справі № 620/3663/19, колегія суддів зазначає, що такі не можуть бути враховані, оскільки вказана постанова винесена за інших фактичних обставин справи, оскільки у справі що розглядається спірний наказ від 30.12.2020 № 1699 о/с було видано у період перебування ОСОБА_1 на лікарняному, до того ж позивача було переведено на посаду яка підлягала скороченню, про що завідомо було відомо відповідачу.
Натомість релевантними до обставин цієї справи є висновки Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі № 240/14986/20, відповідно до яких переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, можливо за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення.
Слід зазначити, що у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 в справі  № 420/5192/18,  від 11.08.2020 у справі №620/2624/19, від 30.06.2021 у справі №620/1190/20, від 29.09.2021 у справі №240/20512/20, від 30.09.2021 в справі №640/20160/18, від 26.01.2021 в справі №826/10785/17, від 23.06.2021 у справі №240/14986/20, від 28.12.2021 у справі №400/3525/19, від 12.05.2022 у справі №400/2741/19, у подібних правовідносинах викладено висновок щодо необхідності застосування до працівників поліції приписів статті 32 КЗпП України у випадку переміщення (переведення) на службу в іншу місцевість.
Так, у вказаних постановах Верховний Суд зазначив, що для цілей застосування статті 65 Закону № 580-VIII поняття «переміщення» та «переведення» є тотожними й під ними розуміється зміна таких умов служби в поліції як посада (посадових обов`язків) та/або місця несення служби. Закон №580-VIII встановлює підстави переміщення поліцейського та осіб, які можуть ініціювати переміщення, проте ним не визначено, чи вимагається згода поліцейського на таке переміщення. Беручи до уваги, що Законом №580-VIII не врегульовано питання щодо порядку переміщення поліцейського на рівнозначну, вищу або нищу посаду в іншій місцевості, у цій частині до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення трудового законодавства. Статтею 32 КЗпП України встановлено можливість переведення в іншу місцевість тільки за згодою працівника, за винятком тимчасового переведення та в інших випадках, передбачених законодавством. Отож переміщення поліцейського на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби в іншу місцевість, можливо за умови надання поліцейським згоди на таке переміщення. Для цілей застосування статті 32 КЗпП України, в контексті спірних правовідносин, іншою місцевістю є інший населений пункт, у тому числі в межах однієї області.
Також колегія суддів відхиляє посилання апелянта на зміни у  спеціальному законодавстві, які відбулися 15.03.2022, оскільки відповідно до частини 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі № 420/4846/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.
          Дата складення та підписання повного тексту судового рішення  –   07 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк