УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/11350/23 Головуючий у 1-й інст. Шкиря  В. М. 
Категорія 57 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
Головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,
з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/11350/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист цивільного права та інтересу недодержанням вимог земельного законодавства при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та стягнення моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Шкирі В.М. у м.Житомирі

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з названим позовом та просила визнати незаконними рішення, дії та бездіяльність ОСОБА_2 , як посадової особи Житомирської міської ради, при розгляді заяви від 10 лютого 2022 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд за АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 , як посадової особи Житомирської міської ради, на свою користь 140 000,00 грн моральної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог зазначила, що при розгляді її заяви від 10.02.2022  ОСОБА_2 , як посадовою особою Житомирської міської ради, було порушено цивільні права позивача. Це проявилось в порушенні строків розгляду вказаної заяви та відсутності висновків спеціалістів щодо попереднього розгляду матеріалів, який застосовується при складенні проекту рішення про відмову в наданні дозволу щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Висновок, що міститься в листі від 20.09.2022 № 25/Д – 136із не відповідає нормам чинного законодавства. Складаючи висновок про відмову надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не були враховані документи, що були долучені до заяви від 10.02.2022. Також не було враховано рішення сесії міської ради від 28.05.2003 № 193 та рішення 15 сесії міської ради. Зазначає, що проект рішення про відмову в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не містить дати її складання. Вказує, що висновок Виконавчого комітету міської ради в листі від 26.02.2021 № 25/Д – 117із не відповідає дійсності. Проект рішення про відмову в задоволенні заяви, який був підписаний заступниками міського голови, оформлений з істотними порушеннями чинного законодавства та незаконно переданий листом від 20.04.2022 № 135/1/12 міському голові для включення до порядку денного та оприлюднення. Вказує, що допущеними 14 порушеннями законодавства їй заподіяно моральну шкоду, яка проявлялась в погіршенні стану її здоров`я, душевних страждання, які позбавили можливості у реалізації її звичок та бажань, та спричинило погіршення відносин з оточуючими людьми та інші наслідки негативного характеру. Враховуючи вищенаведені обставини моральну шкоду оцінила в розмірі 140 000 грн та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2023 у відкритті провадження відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2023 року скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції незаконно відмовив позивачу у доступі до правосуддя та незаконно виклав 16 трактувань висновків з Законів України, що носить ознаку надмірного формалізму. Висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, судом не враховано, що предметом розгляду цієї справи є порушення цивільних прав та інтересів, а тому судом безпідставно було застосовано до даного спору норми КАСУ. Позивач вважає, що позовні вимоги про захист порушених її прав та стягнення моральної шкоди підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, а суд першої інстанції самостійно у незаконний спосіб трактував її позовні вимоги. Зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції позбавив її права на захист порушених інтересів, що суперечить ч.1 ст.4 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Сторони до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Неявка учасників справи не перешкоджає її розгляду (ч.2 ст. 372 ЦПК України).
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
З ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2023 року вбачається, що 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 було складено та подано до Житомирської міської ради клопотання про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної передачі у розмірі 0,10 га за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до п.6 ст.118 Земельного кодексу України.
До клопотання позивачкою було долучено викопіювання, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, фотографії забудови, акт обстеження земельної ділянки.
Також встановлено, що рішенням двадцятої сесії восьмого скликання Житомирської міської ради від 14.07.2022 № 541 ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на підставі Земельного кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про Державний земельний кадастр», «Про землеустрій», «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні судом позову в цій справі, передусім підлягає дослідженню правомірність дій відповідача при розгляді заяви ОСОБА_4  від 10.02.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що охоплює собою встановлення судом обставин дотримання строків і процедури розгляду заяви та, як наслідок, надання оцінки правомірності прийнятого за результатами розгляду заяви рішення про відмову в її задоволенні, тобто відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. При цьому, такі обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб, бо ОСОБА_1  права власності на земельну ділянку не набула.Тому суд вважає, що даний спір є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду. При цьому, вимога про стягнення моральної шкоди також підлягає розгляду адміністративним судом за правилами ч.5 ст.21 КАС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст.124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Як визначено ч.1 ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Так, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За правилами п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
З наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 та від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17.
У п.7 ч.1 ст.4 КАС зазначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
З наведеного вбачається, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Відповідно до ч.5 ст.21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1  вважає, що при розгляді її заяви від 10.02.2022  ОСОБА_2 , як посадовою особою Житомирської міської ради, не було дотримано вимог чинного законодавства, зокрема, не здійснено контроль за розглядом заяви позивача, у зв`язку з чим їй неправомірно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, порушено строки і процедуру розгляду клопотання, внаслідок чого порушено її права та заподіяно моральну шкоду.
Таким чином, при вирішенні судом позовних вимог у цій справі, передусім підлягає дослідженню правомірність дій ОСОБА_2 , як посадової особи Житомирської міської ради, при розгляді заяви ОСОБА_1 від 10.02.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що охоплює собою встановлення судом обставин дотримання процедури розгляду клопотання, та надання оцінки правомірності прийнятого за її результатами рішення про відмову у задоволенні клопотання позивача. При цьому, такі обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб.
Згідно з частинами першою, третьою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Статтею 123 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
Ураховуючи наведене, набуття особами права власності на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність.
Відтак, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.
При прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.
Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень про надання чи відмову в наданні такого дозволу є публічно-правовим.
Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 308/10112/16-а та від 18 грудня 2019 року у справі № 160/4211/19.
Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Таким чином, апеляційна скарга не містить жодних доводів стосовно помилковості висновку суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375  ЦПК  України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням  норм  матеріального  і процесуального  права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає.    
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: