КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/38936/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11308/2023
                                                   
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
13 грудня 2023 року                                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Лапчевської О.Ф., Таргоній Д.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Цимейко Ганни Олегівни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року у складі судді Юзькової О.Л.,
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2020 року позивач звернувся у суд із позовом, у якому просив стягнути з  ОСОБА_1 - 92 681 грн 85 коп., що складається з 79 448 грн 63 коп. заборгованості за тілом кредиту, 13 233 грн 22 коп. заборгованості за простроченими відсотками та понесені судові витрати.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з метою отримання банківських послуг, 17.04.2015 відповідачка підписала заяву, в якій підтвердила свою згоду, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір.
 
При укладенні договору сторони керуватися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно  якої  договором  приєднання є договір,  умови якого  встановлені однією  із сторін  у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений  лише  шляхом  приєднання  другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може  запропонувати свої  умови договору.  
 
Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, відкрив кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт, видав відповідачу кредитну картку та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що у подальшому був збільшений до 60 000 грн, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, проте відповідачка порушила зобов`язання за кредитним договором, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості в повному розмірі, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка станом на 08.10.2020 становить 92 681 грн 85 коп. та складається з 79 448 грн 63 коп. заборгованості за тілом кредиту, 13 233 грн 22 коп. заборгованості за простроченими відсотками.
 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року позов АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 79 448 грн 63 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 2102 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
У поданій апеляційній скарзі адвокат Цимейко Г.О. в інтересах ОСОБА_1 не погоджується з рішенням районного суду в частині задоволених вимог, просить його змінити, шляхом зменшення суми заборгованості з 79 448 грн 63 коп. до 16 661 грн 74 коп. 
 
Вказує, що стягнута судом сума в розмірі 79 448 грн 63 коп. не відповідає дійсності, оскільки у період з 01.07.2019 по 01.08.2020 з рахунку відповідачки відбувалося автоматичне списання відсотків, пені та комісії в загальній сумі 62 786 грн 89 коп., які безпідставно включені до тіла кредиту.
 
Зазначає, що протягом усього часу відповідачкою здійснювалося погашення заборгованості перед банком.
 
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Рішення оскаржується відповідачкою лише в частині задоволених банком вимог, а тому в іншій частині судом не переглядається.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
 
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Як убачається  з матеріалів  справи та встановлено  судом, ОСОБА_1 звернулася  до  АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг.
 
Звертаючись до  суду  з даним позовом,  банк посилався на те, що  він  виконав свої  зобов`язання за договором в повному обсязі, відкрив кредитний рахунок, встановив початковий кредитний ліміт, видав відповідачу кредитну картку та надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.
 
На  підтвердження вказаної обставини позивач надав:
-         анкету-заяву б/н від 17.04.2015 (а.с. 15),
-         розрахунок  заборгованості (а.с.10),
-         витяг з Тарифів обслуговування  кредитних карт «Універсальна» (а.с.15),  
-         витяг  з Умов та Правил надання  банківських послуг (а.с.16-57),
-         довідку про зміну  умов кредитування (а.с.13),
-         виписка по рахунку (67-117),
-         довідку про видані кредитні  картки (а.с.12).  
 
Судом встановлено, що відповідачка свої зобов`язання здійснити погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок порушила.
 
Задовольняючи позов банку в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, однак взяті на себе зобов`язання з їх повернення не виконала, у зв`язку з чим з неї на користь позивача підлягають стягненню фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
 
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Заперечуючи щодо стягнення заборгованості за кредитним договором відповідачка, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати в повному обсязі коштів за умовами кредитного договору, не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також не надала свого.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.04.2015 в розмірі 79 448 грн 63 коп.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка за період з 01.07.2019 по 01.08.2020 на погашення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.04.2015 сплатила 62 786 грн 89 коп., а тому заборгованість підлягає зменшенню до 16 661 грн 74 коп., не спростовують висновок суду про наявність у неї боргу перед банком, оскільки протягом всього часу користування кредитними коштами, сплачуючи частину заборгованості, яка у неї була, в подальшому знову використовувала кредитні кошти, збільшуючи тим самим розмір наявної заборгованості, що підтверджується випискою по її картковому рахунку.  
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки судове рішення залишено без змін, підстав для перерозподілу судових витрат та стягненню додаткових немає.
 
Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Цимейко Ганни Олегівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                

Судді: