ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/237/22  Номер провадження 22-ц/814/4072/23	Головуючий у 1-й інстанції Козир В.П.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів: Абрамова П.С., Одринська Т.В.
при секретарі Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Борзовець Олександр Володимирович,

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року (повний текст рішення складено 30 травня 2023 року)

у справі за позовом  ОСОБА_2 до Козельщинської громади в особі Козельщинської селищної ради та Кременчуцької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до Козельщинської громади в особі Козельщинської селищної ради та Кременчуцької районної державної адміністрації про визнання права на земельну ділянку (пай), у якій (з урахуванням уточнень) просив:
- включити його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) спілки селян «Перемога» на території Хорішківської сільської ради Козельщинського району (нині - Кременчуцького району) Полтавської області;
- визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 3,39 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель запасу, яка розташована на території колишньої Хорішківської сільської ради, що входить до складу Козельщинської територіальної громади;
- судові витрати, понесені позивачем, покласти на відповідачів солідарно.
В обґрунтування позову зазначав, що він являвся учасником спілки селян « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - СС «Перемога») Козельщинського району, що розташовувалася на території Хорішківської сільської ради. У колективну власність СС «Перемога» було надано землі, які підлягали розпаюванню. Під час роботи позивача у зазначеній спілці йому не було виділено земельну ділянку, сертифікат також не видавався. Державний акт на право колективної власності на землю від 28 грудня 1995 року видавався СС «Перемога» під час його членства у спілці селян.
На його заяву до Козельщинської селищної ради про отримання земельної ділянки у власність отримав відмову, а на заяву до Кременчуцької районної державної адміністрації про видачу сертифікату про право на земельну частку (пай) - відповідь не отримав взагалі.
Зазначав, що невнесення особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність, до списку, що додається до Державного акту, не може позбавити таку особу її права на земельну частку (пай).
Маючи запис у трудовій книжці, що підтверджує факт перебування у трудових відносинах зі спілкою селян, він мав право на отримання земельної частки (паю). Оскільки на час видачі та реєстрації Державного акту позивач був членом господарства, та вважав, що набув право на земельну частку (пай) у колективній власності на землю, однак за отриманням сертифіката не звертався. Для оформлення права на належну земельну частку (пай) звернувся у 2021 році, вважаючи, що законодавством не встановлено строку, протягом якого потрібно отримати сертифікат на земельну частку (пай), із заявою про надання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та з заявою про видачу сертифікату, але позитивної відповіді не отримав.
Стверджував, що наразі він позбавлений можливості реалізувати своє законне право через недотримання усіх формальних процедур, а винна поведінка з його боку, яка б давала підстави для позбавлення його законного майнового права, відсутня.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Козельщинської громади в особі Козельщинської селищної ради та Кременчуцької районної державної адміністрації про включення його до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) СС «Перемога», на території Хорішківської сільської ради Козельщинського району (нині - Кременчуцького району) Полтавської області; визнання за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 3,39 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель запасу, яка розташована на території колишньої Хорішківської сільської ради, що входить до складу Козельщинської територіальної громади - відмовлено у повному обсязі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Із вказаним рішенням не погодилася ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник – адвокат Борзовець О.В. та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі позивач прохав суд рішення Козельшинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі
Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує що рішення суду першої інстанції невмотивоване та необґрунтоване, вказує на порушення місцевим судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Скаржник посилається, що на підтвердження його членства в СС «Перемога» ним були надані докази, які не були враховані судом.
Окрім цього зазначає, що до подібних правовідносин строк позовної давності не застосовується.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області в подані заяві від 17 листопада 2023 року просила справу слухати за їх відсутності.
Інші учасники процесу були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду у справі в судове засідання не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Згідно з архівною довідкою № 01-07/119, виданою 01 липня 2021 року комунальною установою «Об`єднаний трудовий архів Козельщинської селищної ради» у книзі обліку трудового стажу колгоспу «Перемога» с. Хорішки Хорішківської сільської ради Козельщинського р-ну Полтавської обл. значиться за 1990-1996 роки – ОСОБА_2 , кількість відпрацьованих людино-днів за: 1994 рік - армія; 1995 рік - 28, встановлений мінімум людино-днів – 70.
Відповідно з державним актом на право колективної власності на землю серії ПЛ 000961 від 28 грудня 1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 12, цей державний акт видано СС «Перемога», місцезнаходження якої: с. Хорішки, Хорішківською сільською радою народних депутатів Козельщинського району Полтавської області у тому, що вказаному власнику землі передано у колективну власність 4079,80 гектарів, землі у межах згідно з планом, землю передано у колективну власності для виробництва сільськогосподарської продукції відповідно до рішення Хорішківської сільської ради народних депутатів від 06 червня 1995 року.
У списку громадян - членів СС «Перемога» Козельщинського району, що є додатком до Державного акту № 12, прізвище позивача не значиться.
Листом від 25 січня 2022 року № 02-04/115 виконавчий комітет Козельщинської селищної ради відмовив ОСОБА_2 у підготовці відповідного проекту рішення щодо заяви позивача та у винесенні його на розгляд сесії, з підстав ненадання позивачем жодного документа, що б гарантував йому право на отримання у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишньої СС «Перемога».
У відповіді від 21 грудня 2021 року відділу управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, наданої на адвокатський запит, СС «Перемога» видавався державний акт на право колективної власності на землю серї ПЛ № 000961, зареєстрований 28 грудня 1995 року за № 12; розмір земельної частки (паю) затверджувався розпорядженням голови Козельщинської районної державної адміністрації № 462 від 29 листопада 1996 року, та складав 3,68 умовно кадастрових гектари; при розробці технічної документації по складанню схеми поділу розпайованих земель колишньої СС «Перемога» Козельщинського району Полтавської області на земельні частки (паї) була уточнена вартість земельної частки (паю) та розмір, який склав 3,39 умовних кадастрових гектари, які були затвердженні розпорядженням голови Козельщинської районної державної адміністрації від 19 липня 2001 року № 236; ОСОБА_2 в списках громадян - членів СС «Перемога» Козельщинського району, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ № 000961, зареєстрованого 28 грудня 1995 року за № 12, не значиться; відповідно до наявних у відділі даних сертифікат на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 не видавався.
Позиція апеляційного суду
Щодо позовних вимог
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на ту обставину, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження членства у СС «Перемога».
Колегія суддів погоджується з такими висновком суду, виходячи з такого.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною третьою статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Пунктом а) частини першої статті 121 ЗК України установлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.
Відповідно до частини другої статті 122 ЗК України розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).
Згідно статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Статтею 3 вище вказаного Закону передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Згідно пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 5 вище зазначеного Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
За змістом статей 22, 23 ЗК України та Указу Президента України від 08 вересня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:
- перебування в членах КСП на час паювання,
- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю,
- одержання КСП цього акта.
Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі землі у колективну власність конкретному КСП, членом якого вони є, на підставі Державного акту на право колективної власності на землю.
Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»
Частиною першої статті 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.
Відповідно до положень частини першої статті 3 та статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»(в редакціях, що діяли на час передачі землі у колективну власність) підприємство створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах. Створення підприємства не обумовлюється будь-якими рішеннями державних, господарських та інших органів. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.
За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання, - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, - одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.
Відповідно до статті 19 цього Закону трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.
З архівної довідки вбачається, що ОСОБА_2 має трудовий стаж у колгоспі «Перемога» у 1990-1996 роках, у тому числі 28 днів у 1995 році, тобто у період коли проходило розпаювання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що на момент передачі землі у колективну власність та видачі державного акту на право колективної власності він був членом СС «Перемога».
Перебування позивача у трудових відносинах із СС «Перемога» у період з зазначені вище, не підтверджує членство позивача у СС «Перемога» у тому числі кількість відпрацьованих людино-днів за 1995 рік - 28 при встановленому мінімумів людино-днів - 70 (а.с. 63).
Доводи апеляційної скарги стосовно безспірності факту наявності у позивача права на пай, оскільки він був членом колективного сільського господарства, але не отримав належну, на його думку, земельну ділянку, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки такий факт не доведено наявними у матеріалах справи доказами.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позовні вимоги позивача в частині «включення позивача до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) спілки селян «Перемога», що спрямовані до відповідачів: Козельщинської селищної ради та Кременчуцької районної державної адміністрації, задоволенню не підлягають, так як жоден з обраних позивачем відповідачів не має обов`язку, встановленого законом, включати позивача до списку громадян - членів СС «Перемога» Козельщинського району.
Щодо строку позовної давності
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час розпаювання земель колективної власності сільськогосподарських підприємств, що здійснювалося в масштабах держави на виконання Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», проводилися заходи, спрямовані на роз`яснення порядку і мети розпаювання, зокрема, надавалася інформація у засобах масової інформації, у колективних сільськогосподарських підприємствах проводилися загальні збори їх членів щодо питань розпаювання землі, обговорення і затвердження списків членів КСП.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на зазначені вимоги в цій справі суд першої інстанції правильно застосував положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР. Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року. У статтях 71, 75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Суд першої інстанції надав правильну правову оцінку та прийшов до вірного висновку про те, що право на позов у позивача виникло у грудні 1995 року. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом тільки у травні 2022 року, тобто з порушенням строків позовної давності.
Між тим, за його захистом у встановлений законом трирічний строк він не звернувся. Отже, пропустив строк позовної давності, що є підставою для застосування правил про позовну давність ЦК Українив редакції 1963 року.
Оскільки право на позов у ОСОБА_2 виникло ще у 1995 році, тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.
Суд першої інстанції, об`єктивно оцінивши доводи позивача, правильно визначився із застосуванням положень статей 71,75,80 ЦК Української РСР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.
Судова практика у подібних правовідносинах є сталою, що підтверджується постановами Верховного Суду від 12 червня 2019 року справі № 702/962/17, від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16, від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18, від 03 листопада 2020 року справі № 530/1367/18, від 29 вересня 2021 року у справі № 686/14921/19, від 04 жовтня 2021 року у справі № 190/1185/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18, від 08 листопада 2021 року у справі № 615/870/20, від 10 лютого 2022 року у справі № 132/1038/21.
Колегія суддів звертає увагу, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Суд першої інстанції правильно звернув увагу на пропуск позивачами строку позовної давності.
Однак, як вбачається із рішення суду, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову у зв`язку із необґрутованістю позовних вимог. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року -без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Борзовець Олександр Володимирович, - залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 23 травня 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2023 року.

Головуючий-суддя                                                В. П. Пікуль
Судді:                                                         П.С. Абрамов

Т.В.Одринська