ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 322/637/17 
провадження № 51-3438 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                   ОСОБА_5 ,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                            № 22015080000000102, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 332 КК України.   
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2021 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 332 КК України та виправдано в зв`язку з відсутністю в його діях складів вказаних кримінальних правопорушень. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку,                        ОСОБА_6 обвинувачувався у видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; у сприянні організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України наданням засобів, вчиненим службовою особою з використанням службового становища, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.
Так, ОСОБА_6 у період з 16 січня 2014 року по 19 червня 2014 року, перебуваючи у смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, будучи службовою особою - завідувачем Новомиколаївського РС УДМС України в Запорізькій області, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , направлену на сприяння громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 у незаконному переправленні громадян Ісламської Республіки Іран: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , через державний кордон України, шляхом надання засобів, а саме незаконного оформлення та видачі вказаним іноземцям, в тому числі і ОСОБА_8 , паспортів громадян України на ім`я неіснуючих осіб, достовірно знаючи про дійсну мету їх використання для оформлення їм паспортів громадян України для виїзду за кордон з метою подальшого незаконного переправлення цих осіб через державний кордон України.
ОСОБА_6 отримавши від ОСОБА_7 фотокартки трьох вищезазначених іноземців встановленого зразку, використовуючи своє службове становище і діючи умисно, в порушення вимог чинного законодавства, яким регламентовано обмін паспорту громадянина України замість утраченого та реєстрацію місця проживання особи, всупереч своїх службових обов`язків та з метою прикриття своєї протиправної діяльності і надання своїм злочинним діям законного вигляду, завів відповідні справи по втраті паспортів: № 2 від 16.01.2014 року по втраті паспорту неіснуючою особою на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,              № 8 від 19.02.2014 року по втраті паспорту неіснуючою особою на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , № 21 від 10.04.2014 року по втраті паспорту неіснуючою особою на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також відповідні справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.197, 198 КУпАП, за вигаданими ним фактами втрати паспортів вказаними неіснуючими особами: № 12 від16.01.2014 року відносно ОСОБА_11 , №45 від 19.02.2014 року відносно ОСОБА_12 , №82 від 10.04.2014 року відносно ОСОБА_13 , в офіційні документи яких вніс завідомо неправдиві відомості.
У вказаний період часу ОСОБА_6 , оформив від імені неіснуючих осіб                         ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відповідні заяви про нібито втрату ними своїх паспортів, після цього вніс до офіційних документів зазначених справ та до інших офіційних документів неправдиві відомості про прізвище, ім`я, по батькові, даті і місце народження, адресу реєстрації місця проживання, місце роботи, номери мобільних телефонів, серії та номер втрачених паспортів, а також сам факт та обставини їх втрати, а саме у: протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 043938 від 16.01.2014, постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 043938 від 16.01.2014, висновок за заявою про втрату паспорту ОСОБА_11 від 11.02.2014, картку реєстрації особи на ім`я ОСОБА_11 , картку реєстрації особи на ім`я ОСОБА_12 , протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 043971 від 19.02.2014, постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 043971 від 19.02.2014, висновок за заявою ОСОБА_12 про втрату паспорту від 18.03.2014, картку реєстрації особи на ім`я ОСОБА_13 , висновок за заявою про втрату паспорту ОСОБА_13 від 03.05.2014, протокол про адміністративне правопорушення ПР МЗП 054408 від 10.04.2014, постанову про накладення адміністративного стягнення ПР МЗП 054408 від 10.04.2014. 
Всі зазначені документи ОСОБА_6 завірив своїми підписами, як службова особа Новомиколаївського РС УДМС України в Запорізькій області, з метою подальшої незаконної видачі паспортів громадян України на ім`я вказаних неіснуючих осіб.
Використовуючи відповідні бланки заяв (форма № 1) старого зразка, надруковані ще у 1996 році, оформив заяви на отримання попередніх нібито втрачених паспортів на ім`я вказаних неіснуючих осіб, а саме від 05.11.1998 року на ім`я неіснуючої особи ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , нібито зареєстрованого в смт. Новомиколаївка, куди вклеїв отриману від ОСОБА_14 фотокартку громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_10 ; від 22.10.2001 року на ім`я неіснуючої особи ОСОБА_15 ,                        ІНФОРМАЦІЯ_4 , нібито зареєстрованого в смт.Новомиколаївка, куди вклеїв отриману від ОСОБА_14 фотокартку громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 ; від 20.11.2001 року на ім?я неіснуючої особи ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нібито зареєстрованого у смт. Новомиколаївка, куди вклеїв отриману від ОСОБА_14 фотокартку громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_9 , з підробленими підписами колишніх посадових осіб вказаного органу, що працювали у той період часу, створивши тим самим враження дійсного існування цих осіб і законність їх документування нібито втраченими паспортами, що дало йому змогу скласти відповідні зазначені недостовірні висновки за результатами розгляду заяв про втрату паспортів та прийняти рішення про видачу цим неіснуючим особам нових паспортів, а саме: 
-         12.02.2014 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я неіснуючої особи ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вклеївши на першу сторінку відповідну фотокартку даного іноземця;
-         25.03.2014 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я неіснуючої особи ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вклеївши на першу сторінку відповідну фотокартку даного іноземця; 
-         03.05.2014 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 на ім`я неіснуючої особи ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вклеївши на першу сторінку відповідну фотокартку даного іноземця, які особисто завірив своїм підписом як завідувач Новомиколаївського РС УДМС України в Запорізькій області.
Після цього приблизно наприкінці червня 2014 року, ОСОБА_6 передав зазначені вище підроблені паспорти громадян України на ім`я неіснуючих осіб безпосередньо ОСОБА_14 , який у свою чергу передав їх ОСОБА_8 для подальшого оформлення ним відповідних паспортів громадян України для виїзду за кордон, достовірно знаючи, що вони будуть використані останнім для незаконного переправлення вищезазначених іноземців через державний кордон України під виглядом громадян України.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у вказаному суді в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки вказаний суд не перевірив належним чином доводів його апеляційної скарги про безпідставність виправдання ОСОБА_6 і неправильно їх залишив без задоволення. Прокурор не погоджується з висновками суду про недопустимість доказів та зазначає, що апеляційний суд мав повторно дослідити докази, які він просив дослідити в апеляційній скарзі, проте цього не зробив та таким чином порушив вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України.
Прокурор, яка брала участь в суді касаційної інстанції підтримала касаційну скаргу та вважала, що вона підлягає задоволенню. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України колегія суддів вважає слушними.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
За вимогами ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Колегія суддів вважає, що при перегляді виправдувального вироку щодо                    ОСОБА_6 апеляційний суд не дотримався зазначених вимог та формально розглянув апеляційну скаргу прокурора.
Так, як убачається з апеляційної скарги прокурора, останній не погоджувався з виправданням ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність визнання судом першої інстанції недопустимими доказами - протоколу впізнання ОСОБА_6 свідком ОСОБА_14 , згідно з даними якого останній впізнав особу за сукупністю рис обличчя (овальне обличчя, специфічна форма носу та губ, розріз очей, світле волосся, зачіска). Також прокурор стверджував про безпідставність не прийняття до уваги висновку службового розслідування УДМС України в Запорізькій області щодо порушення ОСОБА_6 законності документування паспортом громадян України ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , а також висновку експерта №111/16 від 11 квітня 2017 року, у зв`язку з ненаданням первинних матеріалів, які послугували предметом дослідження експертом, хоча під час судового розгляду не було заявлено жодних клопотань щодо їх безпосереднього огляду в судовому засіданні. 
Прокурор обґрунтовував відсутність у виправдувальному вироку суду першої інстанції належної мотивації прийняття одних доказів і відхилення інших і така вибірковість перевірки доказів попри аналіз низки інших доказів, на думку прокурора, перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Прокурор стверджував, що неявка свідка ОСОБА_14 в судові засідання була обумовлена тим, що свідок є пенсіонером та інвалідом 2 групи і який фактично мешкає в м. Дніпро. Під час судового засідання, яке відбулося 19 січня                        2021 року, судом було відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про перенесення розгляду справи для виклику свідка                    ОСОБА_14 та продовжено судове засідання. Тим самим, судом фактично прийнято позицію сторони захисту, чим допущено однобічність судового розгляду та порушено принцип змагальності сторін. 
Зважаючи на зазначені обставини, прокурор просив повторно дослідити під час апеляційного розгляду докази, зазначені ним в апеляційній скарзі.
Проте, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду та матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд, жодного рішення по клопотанню прокурора про дослідження доказів не прийняв, а в своїй ухвалі послався на те, що відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень при їх дослідженні. Разом з тим, прокурор не вказав на конкретні порушення, допущені районним судом при дослідженні окремих доказів чи на неповноту такого дослідження. 
Проте зміст апеляційної скарги прокурора свідчить про інше. 
Апеляційний суд, спростовуючи доводи апеляційної скарги прокурора про допустимість доказів у цьому кримінальному провадженні, в своїй ухвалі обмежився дублюванням наведених у вироку суду першої інстанції формулювань та безпідставно погодився з ним. 
Аналіз ухвали апеляційного суду свідчить про відсутність у ній обґрунтованого аналізу всіх доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора і оцінки всіх доказів, зібраних у даному кримінальному провадженні, а також неповного з`ясування обставин, які мали істотне значення для ухвалення законного рішення і могли вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 332 КК України. 
Колегія суддів вважає неправильним висновок суду апеляційної інстанції про те, що інкримінуючи ОСОБА_6 ч. 2 ст. 332 КК України за ознаками сприяння організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України наданням засобів, вчинене службовою особою з використанням службового становища, щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, прокурор ні усно, ні в апеляційній скарзі не навів під час апеляційного розгляду жодного доказу існування таких осіб, їх бажання незаконного переправлення через державний кордон України, обізнаність про такий їх намір самого обвинуваченого, його змову про це з третіми особами, тощо, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать про інше. 
З огляду на зазначене, касаційний суд приходить до висновку, що залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний суд не навів належного обґрунтування мотивів спростування її доводів та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, відповідно до ст. 370 КПК України, оскільки доводи прокурора потребують ретельної перевірки.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 - скасуванню  на підставі п. 1 ч. 1                          ст. 438 КПК України з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати вищенаведене, за необхідності, повторно дослідити докази в цій справі та постановити рішення, яке б відповідало вимогам законності та обґрунтованості.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.  
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_17                                      ОСОБА_3