Справа № 753/16527/23	 	 	 	     Головуючий у І інстанції Комаревцева Л.В.	
Провадження №  33/824/4839/2023	 	 	 	     Доповідач Дрига А.М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
20 листопада 2023 року                                                                                        м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 02 вересня 2023 року о 00 год. 40 хв. по вул. Литвинського, 42/15 в м. Києві керував автомобілем «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, з використанням спеціального технічного приладу «Drager», результат огляду 1,92 ‰, чим порушив вимоги п.2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП, за відсутності складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є недоведеною, оскільки під час приїзду працівників поліції він не керував транспортним засобом, а знаходився біля автомобіля, більше того, двигун автомобіля був заглушений, що вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи. 
Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 30.10.2023, 13.11.2023 та 20.11.2023, тричі не з`явився до суду апеляційної інстанції. Від ОСОБА_1 неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи з різних підстав, втім без надання відповідних доказів поважності причин неявки. У зв`язку з цим, зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги та відсутності обґрунтованості неявки ОСОБА_1 в судові засідання, вважаю за можливе розглянути справу у відсутність особи, притягнутої до адміністративної відповідальності.
Перевіривши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП). Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керуванням транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно п.2.9 (а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 499591 від 02.09.2023, який він підписав без жодних зауважень; чеку приладу «Драгер» від 02.09.2023 року, яким підтверджено перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння з позитивним результатом 1,92 ‰; акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; зобов`язанні ОСОБА_2 не передавати транспортним засіб ОСОБА_1 протягом 24 годин, тобто ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом; копії постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за керування автомобілем в комендантську годину та без посвідчення водія відповідної категорії; відеозаписі події, який підтверджує обставини, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння є безпідставними з огляду на те, що автомобіль під керуванням останнього знаходився на проїзній частині дороги. Під час проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень щодо керування ним транспортним засобом, повідомив, що направлявся до метро Бориспільська, де деякий час проживає. Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується копією постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за керування автомобілем в комендантську годину та без посвідчення водія відповідної категорії. Натомість доказів, які б могли спростувати те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, суду не надано.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження  апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення   ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за скоєне.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення, з урахуванням чого постанову судді Дарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу  щодо її скасування - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Постанову суддіДарницького районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 - залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
 Суддя                                                                                А.М. Дрига