ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 грудня 2023 року	Львів	Справа № 380/8005/22 пров. № А/857/15190/23	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                            Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові, апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 21 липня 2023 року, ухвалене суддею Кузаном Р.І. у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 380/8005/22 адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,

                                                       В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) у розмірі 42821,27 грн. за період із 29 серпня 2018 року по 18 травня 2021 року.
21 липня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд  прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.
Стягнув з Військової частини НОМЕР_1  на користь ОСОБА_1   середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2018 по 18.05.2022, включно, у розмірі 38928,42 грн. та судовий збір в сумі 992,40 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовив.
Приймаючи це рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та застосував принцип співмірності.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що частина позовних вимог вже вирішена, а тому провадження у справі відносно цієї частини позовних вимог необхідно закрити. Також відповідач зазначає, що суд першої інстанції зобов`язаний був розглядати позовні вимоги про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2020 по 18.05.2021. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 до 28 серпня 2018 (на момент звільнення обіймала посаду оператора відділення інформаційних систем інформаційно - телекомунікаційного центру інформаційно - телекомунікаційного вузла).
28.08.2018 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №44 - PC, ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «а» пункту 2 (у зв`язку із закінченням контракту) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Того ж дня, 28.08.2018, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 200, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
В подальшому, ОСОБА_1 з`ясувала, що військова частина НОМЕР_1 не виплачувала їй індексацію грошового забезпечення у період часу з січня 2016 року по серпень 2018 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у справі № 380/4062/20 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.08.2018.
Надалі, 30.09.2020, військова частина НОМЕР_1 виконала рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 нарахувала та виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у сумі 40538,27 грн.
Військова частина НОМЕР_1 , згідно з довідкою - розрахунком індексації від 01.09.2020 № 350/489/1028ПС, здійснила нарахування індексації грошового забезпечення в сумі 40538,27 грн, в якій базовим місяцем за період з січня 2016 по лютий 2018 року для розрахунку індексації визначено січень 2014 року, з березня по серпень 2018 – березень 2018.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі №380/11830/20 позов задоволено частково. Зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в повному обсязі за період з січня 2016 року по лютий 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), а в період з 01.03.2018 по 28.08.2018 - відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.
На виконання вказаного рішення суду відповідач у травні 2022 року виплатив позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення у розмірі 42440,66 грн, що підтверджується копією банківської виписки.
Стверджуючи, що має право на отримання середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (заборгованості з виплати індексації грошового забезпечення), позивачка звернулась з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог (за період із 29 серпня 2018 року по 30 вересня 2020 року) у зв`язку із наявністю рішення суду між тими ж сторонами з тих самих підстав, апеляційний суд встановив.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі № 380/8749/20 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2018 року по 30 вересня 2020 року (включно) в сумі 39 369,88 гривень.
Підставою для звернення до суду у справі № 380/8749/20 стало те, що 30 вересня 2020 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 380/4062/20 військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 39930,20 грн.
Підставою для звернення до суду у справі, що розглядається є те, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 у справі № 380/11830/20 військова частина НОМЕР_1 виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 42440,66 грн.
Відповідно до п. 4 ст. 328 КАС України суд закриває провадження у справі  якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Враховуючи те, що підстави позову у справі № 380/4062/20 та справі, що розглядається (380/8005/22) різні, апеляційний суд вважає, необґрунтованими доводи відповідача про необхідність  закриття провадження в частині позивних вимог.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції зобов`язаний був розглядати позовні вимоги про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2020 по 18.05.2021.
Апеляційний суд встановив, що позивачка просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) у розмірі 42821,27 грн. за період із 29 серпня 2018 року по 18 травня 2021 року.
Заяву про зміну чи уточнення позовних вимог позивачка не подавала.
Також апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції не обґрунтував необхідності виходу за межі позовних вимог.
Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині, та приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та розглянув питання про стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період, який виходить за межі позовних вимог.
Щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період із 29 серпня 2018 року по 18 травня 2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено те, що, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 
Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 346 КАС України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Отже, за наявності висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, норми права необхідно застосовувати з врахуванням таких висновків.
При необхідності застосування норм права інакше, ніж це викладено в рішенні Великої Палати  суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка за результатами розгляду справи приймає рішення про відступлення від попереднього висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
З приводу застосування ст. 117 КЗпП України, Велика Палата виклала висновки у справах № 761/9584/15-ц (постанова від 26 червня 2019 року) та № 821/1083/17 (постанова від 26 лютого 2020 року).
Так, Верховний Суд вказав, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Велика Палата Верховного Суду, встановивши певні критерії, які враховуються при зменшенні розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, не визначила єдиної формули для обчислення суми, яка підлягає стягненню у випадку зменшення розміру відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 
Зважаючи на вказані вище критерії, при визначенні розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, апеляційний суд виходить з наступного.
Як йшлося вище, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2018 року по 30 вересня 2020 року (включно) в сумі 39 369,88 гривень.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що, чинне законодавство, для вирішення витання про нарахування виплат за затримку розрахунку при звільненні, не розмежовує підстав з яких виникла затримка розрахунку при звільненні. Для нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку має значення сам факт такої затримки.
Враховуючи те, що питання стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2018 року по 30 вересня 2020 року (включно) вирішено в межах справи № 380/8749/20, апеляційний суд не знаходить правових підстав для стягнення  відповідних виплат за цей період повторно.
Вказаний висновок апеляційного суду є підставою для відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог.
З цих підстав апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 серпня 2018 року по 30 вересня 2020 року.
Щодо періоду затримки з 01.10.2020 по 18.05.2021.
Суд першої інстанції вірно встановив, що на виконання рішення суду у справі №380/11830/20 відповідач у травні 2022 року виплатив позивачу заборгованість з індексації грошового забезпечення у розмірі 42440,66 грн, що підтверджується копією банківської виписки.
Отже, період з 01.10.2020 по 18.05.2021 (230 календарних днів) є періодом затримки. 
Тривалість такого періоду, пов`язана з із наявністю судового спору про право на виплату складових грошового забезпечення.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 117 КЗпП України не ставить в залежність розмір відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні  від ймовірного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.
Враховуючи те, що позивачка не визначила ймовірний розмір майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, і чинним законодавством не встановлено порядку проведення відповідного розрахунку, апеляційний суд позбавлений можливості оцінити обставини, що стосуються ймовірних майнових втрат позивача, в тому числі порівняти ймовірні майнові втрати позивача із заявленою позивачем до стягнення сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та невиплаченою своєчасно частиною грошового забезпечення.
Щодо дій працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, апеляційний суд звертає увагу на те, що порушення права позивачки на своєчасний розрахунок при звільненні тривало внаслідок протиправних дій відповідача.
З огляду на встановлені судом обставини, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі № 380/8749/20 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки, для проведення розрахунків, передбачених ст. 117 КЗпП України, становить 416,34 грн.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як зазначено вище, розрахунковим періодом для позивача є період з 01.10.2020 по 18.05.2021. 
Апеляційний суд встановив те, що кількість календарних днів у цьому періоді - 230.
Отже, розмір середньої заробітної плати за цей період, становить 95758,2 грн. (230х416,34 =95758,2 грн.).
Враховуючи обставини цієї справи апеляційний суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із істотності частки простроченої заборгованості в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.
У цій справі розмір простроченої заборгованості становить 42440,66 грн., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 95758,2 грн.
Провівши відповідні розрахунки, апеляційний суд встановив, що частка простроченої заборгованості становить 44,32% (42440,66 /95758,2х 100 = 44,32%). Середньоденний заробіток, з урахуванням обчисленого вище відсотку – 184,52 грн. (416,34 х 44,32/100 = 184,52).
Отже, середньоденний заробіток, обчислений з урахуванням істотності частки простроченої заборгованості, за час затримки розрахунку при звільненні, становить 42439,6грн. (184,52 х 230 = 42439,6).
Такий підхід застосований Верховним Судом в постанові від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18.
Апеляційний суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачки є стягнення з відповідача на її користь 42439,6 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Водночас, суд першої інстанції, визначив розмір компенсації в сумі 38928,40 грн.
Позивач це рішення суду першої інстанції не оскаржував. Апеляційну скаргу подав відповідач.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, апеляційний суд встановив те, що суд першої інстанції не вірно встановив період затримки розрахунку при звільненні у вказаних правовідносинах та не вірно визначив розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак зважаючи на те, що позивачка не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то апеляційний суд змінює судове рішення тільки в частині мотивів задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення позову.
Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 необхідно задовольнити з мотивів, які викладені у цій постанові.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 21 липня 2023 року, у справі № 380/8005/22 змінити в частині мотивів задоволення позову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково з мотивів, що викладені в мотивувальній частині цієї постанови.
В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2023 року, у справі № 380/8005/22  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 25.12.2023 року