П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/8261/23	

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,
повний текст судового рішення
складено 09.08.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-           Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової академії  на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Військової академії  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової академії   та просив суд: 
визнати дії Військової академії (м. Одеса), відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні з позивачем за період з 19.07.2018 року по 31.03.2023 року протиправними;
зобов`язати Військову академію (м. Одеса) виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, в розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 28.08.2012 року по 19.07.2018 року позивач проходив службу у Військовій академії (м. Одеса), однак при звільненні відповідачем не було проведено повний розрахунок, такий відбувся на виконання судових рішень у справах № 420/4426/20 та № 420/17340/21 лише 31 березня 2023 року. За вказаних обставин, позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому звернувся до суду із даним позовом (але за 6 місяців). 
Відповідач позов не визнав та надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу і всіх видів забезпечення 19.07.2018 року, однак із заявою про здійснення нового розрахунку та подання позову щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся лише у 2021 році. 
Поряд з цим, представник відповідача наголошував, що при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільнені сум був відсутній спір щодо їх розміру, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КзпП України. 
Також, відповідач звертає увагу, що Кодекс законів про працю України не поширюється на військовослужбовців, оскільки військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та господарювання, а проходять військову службу.  
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової академії (м. Одеса) (код ЄДРПОУ: 24983020, 65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 10) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково. 
Визнано протиправними дії Військової академії (м. Одеса) відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 за період з 20.07.2018 року по 31.03.2023 року.
Зобов`язано Військову академію (м. Одеса) (код ЄДРПОУ: 24983020, 65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 10) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середнє грошове забезпечення за 6 місяців затримки повного розрахунку у розмірі 10268(десять тисяч двісті шістдесят вісім)грн. 56коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
На вказане рішення суду Військова академія  подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить резолютивну частину визнати протиправними дії Військової академії (м. Одеса) відносно несвоєчасного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 за період з 20.07.2018 року по 31.03.2023 року – залишити без змін.
Іншу частину рішення скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення наступних позовних вимог:
Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку але не більш як за шість місяців у розмірі середнього грошового забезпечення за останні два місяці.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги  підлягають частковому задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 28 серпня 2012 року по 19 липня 2018 року проходив військову службу у Військовій академії (м. Одеса). 
Згідно відомостей автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2020 року (справа № 420/4426/20) визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018, зобов`язано Військову академію (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018.
Також, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року (справа № 420/17340/21) позов ОСОБА_1 до Військової академії             (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково. 
Так, суд визнав протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
зобов`язано Військову академію (м. Одеса) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;
визнано протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса) щодо невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 р. по 19.07.2018 р. включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078; 
зобов`язано Військову академію (м. Одеса) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 19.07.2018 р. із застосуванням березня 2018 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.
31 березня 2023 року на картковий рахунок ОСОБА_1 на виконання судових рішень перераховано грошові кошти у розмірі 96      848,17 грн. (а.с. 6). 
Вважаючи, що повний розрахунок відповідачем було проведено із порушенням встановлених строків позивач звернувся до суду із даним позовом. 

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до ст.116 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу військової частини, а саме 20.09.2021, було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно із ст.117 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу військової частини, а саме 19.07.2018, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Метою встановлення передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності роботодавця є захист майнових прав працівника (службовця) у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, зазначила, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022 в статтю 117 КЗпП України внесено зміни, якими передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Положення статті 117 КЗпП України, в редакції Закону України №2352-ІХ від 01.07.2022, які діяли на момент виплати позивачу недоотриманих сум грошового забезпечення, передбачають обов`язок роботодавця виплатити працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, але не більше шести місяців.
Водночас, судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у вказаній постанові, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Вказаний підхід застосований Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18, від 12.08.2020 року у справі №400/3151/19 та ряду інших.
Отже, в рамках даного спору суду необхідно було визначити розмір відповідальності роботодавця, передбачений статтею 117 КЗпП, виходячи з розміру суми індексації, яку відповідач виплатив позивачу із запізненням.
Так, середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі    -    Порядок №100).
Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до матеріалів справи, 31.03.2023 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 по справі №420/17340/21 військова академія здійснила виплату позивачу індексацію грошового забезпечення в загальній сумі 96848,17 грн.
Тобто час затримки остаточного розрахунку з позивачем при його звільненні зі служби включає період з 20.07.2018 по 31.03.2023 (включно), що становить 1716 календарних днів.
Колегія суддів враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX від 01.07.2022, яким положення статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції та встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.
Таким чином, з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (31.03.2023), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-IX. А відтак, хоча загальний період затримки остаточного розрахунку з позивачем становить 1716  календарних днів, максимальний розмір грошового забезпечення який може бути виплачено за наявності підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, є еквівалентним середньому розміру грошового забезпечення позивача за шість місяців, що становить 184 календарних днів (період з 20.07.2018 по 20.01.2019).
Згідно з довідкою нарахування грошового забезпечення   ОСОБА_1 , наданою відповідачем, середній заробіток позивача за два останніх місяці перед звільненням з військової служби (травень-червень 2018 року) становив 28350,15 грн. (13765,26 грн. та 14584,89). Середньоденний заробіток позивача становить 464,76 грн.
Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в цьому разі становить 85515,84 грн. (464,76 грн.х 184 календарних днів).
Колегія суддів зауважує, що причиною затримки виплат стало неправильне тлумачення відповідачем норм щодо виплати грошового забезпечення. У зв`язку з цим між позивачем та відповідачем виник спір, який вирішувався судом в межах розгляду адміністративної справи №420/17340/21. Тобто невиплата відповідачем усіх сум, належних позивачу при звільненні, не носить свавільного характеру, а пов`язана із помилковим застосуванням норм чинного законодавства.
У даному ж випадку стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як спеціальний вид відповідальності роботодавця, має на меті відшкодувати працівникові збитки від порушення його майнових прав. 
Законом №2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст.116-117 Кодексу законів про працю України.
Наведене відповідає правовій позиції щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, сформованій у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №823/1023/16, від 30.01.2019 у справі №807/3664/14, від 26.06.2019 у справі №826/15235/16 та від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.
Тому доводи відповідача про те, що норми трудового законодавства до спірних правовідносин не застосовуються є безпідставними, тому судом відхиляються.
Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Інші доводи апеляційних скарг є необґрунтованими та      неспростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової академії  підлягає  частковому задоволенню.
Колегія суддів вважає, що передбачений статтею 117 КЗпП розмір відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні позивача, тобто середній заробіток за час затримки за шість місяців в сумі 85515,84 грн.  є співмірним із самою сумою, яка була виплачена із затримкою (96848,17 грн.) і не перевищує її, а тому відсутні підстави для її пропорційного зменшення.
Відтак, враховуючи наявне правове регулювання, а також вказані Великою Палатою Верховного Суду критерії розміру простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути стягнутий з відповідача на користь позивача у розмірі 85515,84 грн.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наявного правового регулювання, суд апеляційної інстанції частково погоджується із доводами апелянтів та вважає, що суд першої інстанції невірно визначив передбачений статтею 117 КЗпП розмір відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні позивача.
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з мотивів, викладених у цій постанові.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Військової академії, ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року змінити в мотивувальній та резолютивній частинах з мотивів, викладених у цій постанові.
Абзац 3 резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року викласти у наступній редакції:
«Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) (код ЄДРПОУ: 24983020, 65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 10) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середнє грошове забезпечення за 6 місяців затримки повного розрахунку у розмірі 85515,84 грн.» .
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року    - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	   	Н.В. Вербицька   К.В.Кравченко