П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/3593/23	

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Шляхтицького О.І.,
суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі № 420/3593/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:
– визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 ;
– зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 , як командира роти штабних машин 1 батальйону зв`язку з урахуванням усіх складових грошового забезпечення: посадовий оклад (ПО) у сумі 4370,00 грн., надбавку за особливості проходження служби у розмірі (65% від суми ПО, оклад за військове звання (ОВЗ) та надбавки за вислугу років) у сумі 4706,65 грн., премію відповідно до тарифного розряду №19 у розмірі 53% від посадового окладу (ПО) у сумі – 2316,1 грн., а також надбавки за вислугу років в повному обсязі (де 30% від суми ПО, ОВЗ складає – 1671 грн. та з вирахуванням виплачених 360 грн., як надбавку), сума складає – 1311 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час розгляду справи №420/13823/22, представник відповідача військової частини НОМЕР_1 надав довідку розрахунок середнього заробітку позивача в розрахунок якого включає лише виплату за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 15.06.2019 по 08.04.2021 виходячи із виплат за останні два місяці перед звільненням (квітень-травень по 1560 грн./місяць). Не погоджуючись з таким розрахунком позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Від відповідача до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в  обґрунтування якого зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12 червня 2023 року у справі № 420/3593/23 позов задовольнив частково.
Визнав протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 .
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 , як командира роти штабних машин 1 батальйону зв`язку з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, з урахуванням вже виплачених сум. 
В решті позовних вимог – відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, зазначає:
– суд першої інстанції не врахував, що позивач не прийняв справу та посаду і у зв`язку з чим не був допущений до виконання обов`язків служби, відтак останньому нарахували тільки оклад за військове звання та надбавку за вислугу років;
– інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.
Позивач процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Обставини справи.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2019 №18 Позивача допустити до тимчасового виконання службових обов`язків командира роти штабних машин першого батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_1 .
При цьому, позивачем зазначено, що наказом Командувача військ ОК “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 14.02.2019 №41,   ОСОБА_1 мали призначити на посаду і він мав прийняти справи та посаду за відповідний термін часу зазначений у даному наказі командира ВЧ НОМЕР_1 .
Судом також встановлено, що позивач з відрядження не відкликався, з займаної посади не звільнявся, проте відповідно до наказу Командувача військ ОК “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 14.02.2019 року №41,   ОСОБА_1 призначено на посаду командира роти штабних машин першого польового вузла зв`язку 7 окремого полку заявку, Командиром роти штабних машин Батальйону зв`язку цього самого полку, що також підтверджується посвідченням по відрядження від 04.04.2019 №1369.  
Разом з тим, відповідно до довідки, розрахунок середнього заробітку позивача в розрахунок якого включає лише виплату за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 15.06.2019 року по 08.04.2021 року виходячи із виплат за останні два місяці перед звільненням (квітень-травень по 1560 грн./місяць).
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі Порядок 260).
Відповідно до пункту 4 розділу XXVIII Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження після прибуття з інших державних органів, установ та організацій, виплачується виходячи з посадового окладу за посадою, яку вони займали в цих державних органах, установах та організаціях, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, але не більше ніж два місяці.
Якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України (пункт 5 розділу XXVIII Порядку № 260).
Таким чином, оскільки відповідно до наказу Командувача військ ОК “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 14.02.2019 №41, ОСОБА_1 призначено на посаду командира роти штабних машин першого польового вузла зв`язку 7 окремого полку заявку командиром роти штабних машин Батальйону зв`язку цього самого полку, що також підтверджується посвідченням по відрядження від 04.04.2019 №1369, суд першої інстанції дійшов висновку, що грошове забезпечення у спірний період повинно виплачуватись позивачу в повному обсязі відповідно займаній посаді.
За таких обставин, вищевикладене дає суду підстави для висновку про протиправність дій відповідача щодо протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1  щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року відповідно до займаної посади ОСОБА_1 .
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що не підлягає задоволенню вимога позивача здійснити перерахунок грошового забезпечення у конкретній сумі з огляду на те, що даний розрахунок належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця, при йому позивач свої розрахунку ніяким чином не обґрунтував, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. 
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей встановлено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII
Грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.
Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.
За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил, інших військових формувань, органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної кримінально-виконавчої служби.
Відповідно до п. 154 розділу V Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153), за погодженням із Міністерством оборони України керівник державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу звільняє з посад відряджених військовослужбовців та направляє їх у розпорядження Міністерства оборони України: після виконання визначеного обсягу робіт оборонного характеру; за зверненням військовослужбовця; у разі невиконання військовослужбовцем обов`язків за займаною посадою.
За потреби Міністр оборони України має право у будь-який час відкликати з державного органу, підприємства, установи, організації, державного та комунального навчального закладу відряджених військовослужбовців, повідомивши про таке відкликання їх керівників з наданням відповідної заміни.
Звільнені з посади відряджені військовослужбовці направляються в місячний строк у розпорядження Міністерства оборони України з приписом, службовою характеристикою та наказом (розпорядженням) про звільнення з посади.
До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовців у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.
Після повернення в розпорядження Міністерства оборони України військовослужбовці призначаються на посаду з урахуванням рівня їх освіти, фізичної підготовки та стану здоров`я, але не нижчу за ту, з якої вони відряджалися.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок 260).
Відповідно до п. 1 розділу XXVIII Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Згідно з п. 4 розділу XXVIII Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження після прибуття з інших державних органів, установ та організацій, виплачується виходячи з посадового окладу за посадою, яку вони займали в цих державних органах, установах та організаціях, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, але не більше ніж два місяці.
Відповідно до п. 5 розділу XXVIII Порядку № 260, якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.
Відповідно п. 6 Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції позивач стверджував, що відповідач зобов`язаний був йому нараховувати та виплачувати грошове забезпечення згідно займаної посади командира штабних машин 1 батальйону зв`язку з урахуванням усіх складових грошового забезпечення.
Колегія суддів, у контексті вищенаведеного, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за аналізом розділу XXVIII Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження після прибуття з інших державних органів, установ та організацій згідно п. 4 розділу XXVIII, застосовується в разі закінчення відрядження в державних органах, установах та організаціях, оскільки наступний пункт розділу XXVIII Порядку № 260 передбачає, що якщо не можна прийняти кадрове рішення щодо подальшого службового використання військовослужбовця, у період перебування у розпорядженні протягом двох місяців з поважних причин (відсутність рівнозначних посад, бажання подальшого проходження військової служби, наявність сімейних та інших обставин) грошове забезпечення виплачується йому в розмірі, яке він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження, за рішенням Міністра оборони України.
У даному випадку, позивач з відрядження не відкликався, із займаної посади не звільнявся, проте відповідно до наказу Командувача військ ОК “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 14.02.2019 № 41, ОСОБА_1 призначено на посаду командира роти штабних машин першого польового вузла зв`язку 7 окремого полку заявку командиром роти штабних машин Батальйону зв`язку цього самого полку, що також підтверджується посвідченням по відрядження від 04.04.2019 № 1369.  
Разом з тим, відповідно до довідки, розрахунок середнього заробітку позивача в розрахунок якого включає лише виплату за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 15.06.2019 по 08.04.2021 виходячи із виплат за останні два місяці перед звільненням (квітень-травень по 1560 грн./місяць).
Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з приводу того, що бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення за квітень-травень 2019 року є протиправною.
Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив. 
Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі № 420/3593/23 – залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	С.Д. Домусчі    Г.В. Семенюк