Постанова
Іменем України
 
09 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 736/1850/21
провадження № 61-3892св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року у складі судді Пархомчук Т. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого                 2023 року у складі колегії суддів: Шарапової О. Л., Євстафіїва О. К., Скрипки А. А.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у листопаді 2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк чотири місяці (з моменту набрання рішенням суду чинності) для подання до Корюківської районної державної нотаріальної контори або до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці                  68 років. 
На обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1 посилалася на те, що                ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була рідною сестрою її матері і склала на її ім`я заповіт, про який вона дізналася наприкінці листопада 2020 року, а 08 грудня 2020 року отримала у Холминській селищній раді його дублікат. 
На час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживала та про наявність заповіту не знала, тому вважає поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини. 
У грудні 2020 року вона звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який рішенням Щорського районного суду Чернігівської області було задоволено,.
Проте, вказане судове рішення було скасовано апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса для прийняття спадщини не звертався, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась; у листопаді 2020 року вона не могла звернутись до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки перебувала на лікарняному із захворюванням на COVID-19. 
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Корюківський районний суд Чернігівської області рішенням від 21 грудня 2022 року позов задовольнив. Визначив ОСОБА_1 додатковий строк чотири місяці (з дня набрання рішенням суду чинності) на подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що  ОСОБА_1 не була зареєстрована та не проживала в будинку разом із померлою ОСОБА_3 ; після смерті спадкодавця її не було повідомлено про наявність заповіту спадкоємця за цим заповітом; спадкова справа не заводилась; заповіт було отримано позивачем в грудні місяці 2020 року, тому позивач не була обізнана про наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім того місцевий суд зазначив, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем першої черги, а тому не мала підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; позивач звернулась до Щорського районного суду Чернігівської області з позов про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у грудні 2020 року, тобто після отримання дублікату заповіту ОСОБА_3 , а отже позивач добросовісно скористалась наданим їй правом, тому суд дійшов висновку, що перешкоди, які завадили позивачу звернутися вчасно із заявою про прийняття спадщини є істотними та поважними.
Чернігівський апеляційний суд постановою від 27 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року залишив без змін. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат, пов`язаних з апеляційним розглядом справи, 10 000 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи та приписами законодавства; доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки на день смерті ОСОБА_3 позивач зі спадкодавцем не проживала, спадкова справа після ОСОБА_3 не заводилася, що в сукупності підтверджує доводи позовної сторони про необізнаність щодо наявності заповіту; вказаним обставинам суд першої інстанції надав правильно оцінку та правомірно задовольнив позовні вимоги.
Стягуючи витрати на правову допомогу у зв`язку з апеляційним розглядом справи, суд апеляційної інстанції врахував договір про надання правової допомоги, додаток № 1 до цього договору та акт здачі-приймання виконаних робіт. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
ОСОБА_2 у березні 2023 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилаються на пункти 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що ним та його представником належними, допустимими та достовірними доказами, як кожним окремо так і враховуючи взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності доведено, що ОСОБА_1 було відомо про наявність заповіту ОСОБА_3 , складеного на її ім`я.
Засвідчені обставини підтверджено показаннями свідків, які отримано у порядку, встановленому законом.
Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 1272 ЦК України про те, чи буде поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини через необізнаність про наявність заповіту, яка свідчить про бездіяльність, тобто відсутність дій направлених на отримання інформації про заповіт самостійно, спадкоємцями за законом другої та п`ятої черги у разі відсутності спадкоємців першої черги.
Крім того, виникла необхідність відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 671/308/20 (провадження № 61-16392св20),                       від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), з метою визначення/уточнення поняття «необізнаність про наявність заповіту спадкоємців за законом другої та п`ятої черги» - як таке, що згідно з письмовим запитом спадкоємця отримано від нотаріуса чи реєстратора спадкового реєстру, документ про відсутність інформації про складені спадкодавцем заповіти на ім`я такого спадкоємця. 
Суди на порушення положень статті 89 ЦПК України залишили без оцінки показання свідків, які одержані у порядку, встановленому законом.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від ОСОБА_1 у червні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, винесені без порушення норм матеріального та процесуального права.
Суди правильно зазначили, що перешкоди, які завадили їй звернутися вчасно із заявою про прийняття спадщини є істотними та поважними, оскільки унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Жодних письмових доказів про обізнаність позивача із змістом складеного на її ім`я заповітом, відповідачем не надано.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 27 березня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Корюківського районного суду Чернігівської області.
Справа № 736/1850/21 надійшла до Верховного Суду 12 квітня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 07 червня 2023 року продовжив ОСОБА_1 строк на подання відзиву та заяв на касаційну скаргу.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_3 , а саме 05 травня 1997 року, склала заповіт, який засвідчений секретарем виконавчого комітету Холминської селищної ради народних депутатів Корюківського району Чернігівської області Редреєвою О. М. та зареєстрований в реєстрі за № 43, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 . 
Вказаний заповіт недійсним не визнаний та не скасований.
Дублікат вказаного заповіту було видано ОСОБА_1 08 грудня 2020 року.
ОСОБА_3 з 08 квітня 1976 року до дня її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) була зареєстрована та проживала на АДРЕСА_2 . Інших зареєстрованих осіб не було.
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) в Спадковому реєстрі відсутня спадкова справа на ім`я ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2021 року у справі № 736/1432/20 позов ОСОБА_1 до Холминської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три місяці з дня набрання чинності рішенням суду.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 03 травня 2022 року, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Статтею 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Встановивши, що ОСОБА_1  не була зареєстрована та не проживала в будинку разом із померлою ОСОБА_3 ; після смерті спадкодавця її не було повідомлено про наявність заповіту спадкоємця за цим заповітом; спадкова справа не заводилась; заповіт було отримано позивачем в грудні місяці 2020 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Також суди попередніх інстанцій правильно вказали, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем першої черги, а тому не мала підстав звертатися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; позивач звернулась до Щорського районного суду Чернігівської області з позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у грудні 2020 року, тобто після отримання дублікату заповіту ОСОБА_3 , а отже позивач добросовісно скористалась наданим їй правом, тому перешкоди, які завадили позивачу звернутися вчасно із заявою про прийняття спадщини, є істотними та поважними.
Доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 1272 ЦК України про те, чи буде поважною причина пропуску строку прийняття спадщини через необізнаність про наявність заповіту, яка свідчить про бездіяльність, тобто відсутність дій направлених на отримання інформації про заповіт самостійно, спадкоємцями за законом другої та п`ятої черги у разі відсутності спадкоємців першої черги, не заслуговують на увагу з таких підстав.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у тих випадках, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Зі змісту вказаної норми права вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Аргументуючи підстави касаційного оскарження, передбачені у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо наслідків невиконання судом обов`язків оцінювати кожен доказ або мотивувати його відхилення.
Зазначені доводи заявника відхиляються касаційним судом з огляду на те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені за результатами оцінки у сукупності всіх доказів та обставин справи. Водночас, як свідчить характер доводів заявника, останні фактично зводяться до незгоди із наданою судом оцінкою обставин справи та вказують на переоцінку доказів у справі, що суперечить положенням статті 400 ЦПК України.
Посилання заявника на необхідність відступлення від правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постановах викладених у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі                                 № 671/308/20 (провадження № 61-16392св20), від 26 червня 2019 року у справі                      № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), не заслуговують на увагу, оскільки заявник не обґрунтував належним чином такої необхідності. 
Аргументи касаційної скарги про ненадання судами оцінки показанням свідків також не заслуговують на увагу, оскільки вказана оцінка була надана як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.
Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за участю її представника
ОСОБА_1 у червні 2023 року подала доВерховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, зокрема просить справу розглядати за участю її представника.
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складання доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розгляд цієї справи в касаційному порядку проведений Верховним Судом за правилами статті 401 ЦПК України в порядку письмового провадження, в якому учасники справи не повідомляються про такий розгляд.
 
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу
У червні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу та заяву про компенсацію судових витрат, в яких, зокрема просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду касаційної скарги у розмірі 10 000 грн.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді касаційної інстанції,  ОСОБА_1 надала копію договору про надання правової допомоги від 28 червня 2022 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 28 червня 2022 року, акт здачі-приймання наданої правової допомоги до договору від 28 червня 2022 року про надання правової допомоги у справі № 736/1850/21 від 21 квітня 2023 року, чек про сплату 10 000 грн, попередній розрахунок витрат на правову допомогу, відповідно до якого сума за надану адвокатом послугу становить 10 000 грн.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (пункт 53 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
З огляду на зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про доведеність                 ОСОБА_1 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді касаційної інстанції у загальному розмірі 10 000 грн та їх співмірність складності справи і виконаною адвокатом роботою. 
Заперечень щодо вказаних розмірів витрат на професійну правничу допомогу від ОСОБА_2 не надходило. 
Враховуючи, що касаційна скарга  ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року та постанова Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року підлягають залишенню без змін, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд за участю її представника справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області                              від 21 грудня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року.
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня                            2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 27 лютого 2023 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                                Є. В. Петров