ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року
м. Київ

cправа № 916/2498/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.  М. - головуючого, Рогач Л.  І., Краснова Є.  В.,
секретар судового засідання Лихошерст І.  Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 (колегія суддів у складі: Діброва Г.  І. - головуючий, Принцевська Н.  М., Ярош А.  І.) та рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 (суддя Демешин О.  А.)
за позовом керівника Подільської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Балтської міської ради Одеської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Срібний дім»
про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів
за участю:
позивача: Солов`ян В.  М. (самопредставництво)
відповідача: Попков П.  О. (адвокат)
прокурора: Голуб Є.  В. (посвідчення)
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1          Керівник Подільської окружної прокуратури Одеської області (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Балтської міської ради Одеської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Срібний дім», у якому просив стягнути з відповідача безпідставно збережені грошові кошти за користування земельною ділянкою у розмірі 3 557 370,33 грн. за період з 01.05.2019 по 01.05.2022.
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як власник нерухомого майна користується земельною ділянкою без достатньої підстави, а грошові кошти у нарахованому розмірі, збережені відповідачем у вигляді несплаченої орендної плати підлягають стягненню на користь позивача.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.03.2023, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2023, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 1 227 543,28 грн, в іншій частині позову відмовлено.
2.2          Свої висновки суди мотивували тим, що відповідач не сплачує орендну плату за земельну ділянку до місцевого бюджету позивача, чим завдає шкоди інтересам територіальної громади. При цьому суди вказали на те, що позивач з 27.05.2021 отримав право на одержання плати за користування відповідачем спірною земельною ділянкою, тому вимоги прокурора про стягнення з відповідача грошових коштів з 01.05.2019 по 26.05.2021 задоволенню не підлягають. Крім того зазначено, що відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
3.2          На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що судові рішення в оскаржуваній частині прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує на відсутність висновку Верховного Суду у спірних правовідносинах щодо застосування статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 206 Земельного кодексу України, статей 10, 269, 287 Податкового кодексу України, пункту 19 частини першої статті 64 Бюджетного кодексу України.
3.3          Поданий представником відповідача відзив від 27.10.2023 на касаційну скаргу, не може бути прийнятий судом касаційної інстанції до розгляду з наступних підстав.
3.4          Пунктом 2 частини другої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що відзив на касаційну скаргу має містити ім`я (найменування), поштову адресу особи, яка подає відзив на касаційну скаргу, а також номер засобу зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
3.5          Частиною п`ятої статті 295 ГПК України визначено, що до відзиву застосовуються правила, встановлені частиною десятою статті 165 цього Кодексу.
3.6          Згідно статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина  9). Суд має право вирішити справу за наявними матеріалами також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку (частина  10).
3.7          Відповідно до частини шостої статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку. Процесуальні наслідки, передбачені цим Кодексом у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат.
3.8          Згідно частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
3.9          Зважаючи на вимоги процесуального законодавства та беручи до уваги, що із змісту відзиву відповідача від 27.10.2023, який в силу вимогу закону зобов`язаний зареєструвати електронний кабінет, вбачається, що він не містить відомостей про його реєстрацію і відповідач не навів поважних причин невиконання такого обов`язку, та не вбачається, що відповідач виконав вимоги вказаного процесуального законодавства щодо реєстрації свого електронного кабінету, відзив підлягає залишенню судом без розгляду.
3.10          У письмових поясненнях від 02.11.2023 відповідач вказує на те, що прокурор подав позов в частині стягнення з відповідача земельного податку в інтересах неналежного позивача, оскільки таким органом є Державна податкова служба України та за ознаками спір у цій частині відноситься до публічно-правового і не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
4.          Мотивувальна частина
4.1          Суди встановили, що розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 02.04.2018 №  311/А-2018 «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «Срібний дім» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» вирішено: припинити право постійного користування земельною ділянкою площею 34, 84 га на території с. Білине Білинської сільської ради Балтського району Одеської області Відкритому акціонерному товариству «Балтський молочноконсервний комбінат» та віднести її до земель державної власності, земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; надати дозвіл Товариству з обмеженою відповідальністю «Срібний дім» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 16,5 га із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що не надані у власність або користування для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою: Одеська область, Балтський  район, с. Білине, вул. Щорса, 29 (за межами населеного пункту).
4.2          З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.09.2021 вбачається, що цілісний майновий комплекс, розташований за адресою: Одеська область, Балтський район, с. Білине, вул. Щорса, 29 належить на праві приватної власності відповідачу з 05.10.2016.
4.3          Разом з тим, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.09.2022 вбачається, що земельна ділянка, площею 16,  4158  га, кадастровий номер 5120680800:01:001:0890, що знаходиться за адресою:  Одеська область, Балтський район, с. Білине, вул. Щорса, 29 (далі - земельна ділянка) є комунальною власністю, яка зареєстрована 11.08.2022 та належить Балтській міській раді Одеської області.
4.4          З Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель району, б/н та без дати, виданого відділом у Балтському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 37  577  855,  73 грн.
4.5          11.03.2021 позивач звернувся до відповідача листом №  04-19/304, у якому повідомив про те, що рішенням Балтської міськради від 27.06.2019 №  1335-VII із змінами та доповненнями внесеними рішенням Балтської міськради від 03.07.2020 №1707-VII ставка земельного податку за земельні ділянки з цільовим призначенням 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на території Балтської міської територіальної громади складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
4.6          Суди встановили, що позивач просив відповідача терміново вжити заходів щодо сплати в повному обсязі плати за земельну ділянку.
4.7          З розрахунку заборгованості зі сплати за земельні ділянки від 27.04.2022 №  287 за відповідачем рахується заборгованість за користування за межами населеного пункту земельною ділянкою у розмірі 3  557 370, 33 грн з 01.05.2019 по 01.05.2022.
4.8          Також суди встановили, що рішеннями Балтської міської ради Одеської області від 27.06.2018 №  881-VII, від 27.06.2019 №  1335-VII, від 14.11.2019 №  1436-VII, від 03.07.2020 №  1707-VII, від 22.12.2021 №  740-VIIІ, та додатками до них, встановлено місцеві податки і збори, а також розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності Балтської міської територіальної громади.
4.9          Крім того встановлено, що на підтвердження підстав для представництва держави в особі Балтської міської ради Одеської області прокурором надано лист від 22.08.2022 №  61-4588вих-22, адресований позивачу та повідомлення від 14.09.2022 №61-5051вих-22, направленого позивачу в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
4.10          Суди встановили, що відповідачем жодних дій щодо реєстрації права оренди чи іншого виду користування на земельну ділянку, якою він користується з моменту набуття права власності на нерухоме майно, зареєстровано не було, внаслідок чого прокурор в інтересах позивача заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача суму безпідставно збережених грошових коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за спірний період.
4.11          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.12          Предметом касаційного перегляду є судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів 2239827,05 грн за період з 01.05.2019 по 26.05.2021.
4.13          Заявник касаційної скарги посилаючись на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 1212 ЦК України, статті 206 Земельного кодексу України, статей 10, 269, 287 Податкового кодексу України, пункту 19 частини першої статті 64 Бюджетного кодексу України у спірних правовідносинах.
4.14          Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
4.15          Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
4.16          Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
4.17          Таким чином, набувач зобов`язується повернути те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
4.18          Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.02.2019 зі справи №  320/5877/17 зазначила, що до моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними (пункт 54).
4.19          Відповідно до положень статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
4.20          Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
4.21          Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
4.22          Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19, від 16.09.2020 у справі № 922/3361/19.
4.23          Згідно пункту 10.21 статті 10 Податкового кодексу України у редакції Закону №  2628-VIII від 23.11.2018 місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).
4.24          Згідно пункту 10.5 цього Кодексу зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.
4.25          Отже, до компетенції місцевих рад віднесено встановлення плати за землю, та така плата зараховується до відповідних місцевих бюджетів.
4.26          Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду суд апеляційної інстанції свою постанову мотивував тим, що прокурор, звертаючись до господарського суду з позовом визначив саме стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів за відповідний період в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України, а не в порядку плати за землю, визначеному Податковим кодексом України, вважаючи такі доводи прокурора помилковими.
4.27          Проте такі висновки суду апеляційної інстанції суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13.02.2019 зі справи № 320/5877/17.
4.28          Згідно цих висновків Великої Палати Верховного Суду фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №  629/4628/16-ц та від 20.11.2018 у справі №  922/3412/17) (пункт 55 постанови).
4.29          Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо безоплатного користування земельною ділянкою та відшкодування коштів, пов`язаних з її використанням без належного оформлення правовстановлюючих документів на неї (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №  487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26 червня 2019 року у справі №  587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)).
4.30          Отже у судів не було правових підстав відмовляти у позові у вказаній частині із наведених мотивів.
4.31          Разом з тим із судових рішень вбачається, що суди не досліджували правильність розрахунку плати за землю за спірний період, за який у позові було відмовлено.
4.32          З огляду на викладене, оскільки з`ясування наведених вище обставин пов`язане із необхідністю додаткової перевірки доказів, чого суд касаційної інстанції не має права робити згідно із положеннями частини 2 статті 300 ГПК України, постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду, а касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
4.33          Під час нового розгляду справи суду належить врахувати викладене, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
4.34          Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати у справі, в тому числі й сплачені за подання апеляційних та/або касаційних скарг, оскільки за результатами розгляду касаційних скарг спір у даній справі не вирішено, має здійснюватися господарським судом, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 240, 300, 308, 310, 315, 316, 317 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.
Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.07.2023 та рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2023 у справі №  916/2498/22 в частині відмови у задоволенні позову скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Г.  М. Мачульський

Судді                                                                                          Л.  І. Рогач

                                                                                          Є.  В. Краснов