Номер провадження: 22-ц/813/5379/23 
Справа № 523/18783/21
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання – Гуденка Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Аруцева Ірина Григорівна,
на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який виступає в своїх інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи без самостійних вимог Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у вихованні і спілкуванні з дитиною, визначення участі у його вихованні,

встановив:
19 жовтня 2021 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Суворовського районного суду м. Одеси із вказаним вище позовом у якому просили усунути ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , та бабусі ОСОБА_2 , перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:
- зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , та бабусі ОСОБА_2 , у вихованні та зустрічах з малолітнім ОСОБА_5 ;
- зміни способу участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_5 , визначеного рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у справі №523/17573/16-ц;
- визначення способу участі ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , та бабусі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із малолітнім ОСОБА_5 , встановивши такий порядок зустрічей:
- перші 3 місяці з дати набрання судовим рішенням законної сили, кожної суботи з 10.00 години до 13.00 години у присутності матері дитини та/або дитячого психолога чи спеціаліста Служби у справах дітей;
- після спливу 3-х місяців з дати набрання рішенням законної сили, кожну суботу з 10.00 години до 10.00 години неділі без присутності матері за місцем проживання батька та бабусі із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері;
- після спливу 3-х місяців з дати набрання рішенням законної сили, кожної середи з 17.00 години до 20.00 години без присутності матері із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері;
-кожного року, але не раніше спливу 3-х місяців з дати набрання рішенням законної сили з 2 січня по 8 січня та з 1 липня по 31 липня без присутності матері за місцем проживання батька та бабусі із зобов`язанням повернути дитину 31 липня до 18.00 години за місцем проживання матері;
- кожного року 24 липня (День народження дитини) протягом 3-х годин, попередньо узгодивши з матір`ю конкретний проміжок часу, а у разі неможливості такого узгодження з 17.00 години до 19.00 години.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 30 вересня 2011 року по 10 травня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей синів – ОСОБА_4 06 жовтня 2012 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позивачка ОСОБА_2 є бабусею малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинені в січні 2016 року.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 перешкоджала у регулярному спілкуванні із старшим сином та не давала бачитися з молодшим, позивач звертався до суду з позовом про визначення способу участі батька у вихованні дітей, у межах цієї справи ОСОБА_1 подала зустрічний позов, у якому просила визначити місце проживання дітей з нею. 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у справі №523/817573/16-ц визначено місце проживання разом з матір`ю, а також визначено спосіб участі батька, зокрема, у вихованні сина ОСОБА_7 , шляхом встановлення зустрічей для спілкування: щосереди та щосуботи з 19.00 год. до 20:00 год. в присутності матері, враховуючи стан здоров`я дитини. 
Починаючи з 10 травня 2018 року за ініціативи ОСОБА_1 , старший син сторін – ОСОБА_8 , проживає разом з батьком, мати участі в його вихованні та утриманні не приймає. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2020 року у справі №523/6471/19 змінено місце проживання ОСОБА_4 , визначено його місце проживання разом з батьком.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконувала рішення суду від 21 лютого 2018 року, в частині графіку зустрічей з молодшим сином ОСОБА_5 , позивач був вимушений звернутися з відповідною заявою до виконавчої служби, на підставі якої було відкрито виконавче провадження №63361866.
Під час примусового виконання вказаного вище рішення суду на ОСОБА_1 було накладено штраф за невиконання рішення суду, після чого в присутності виконавця вона почала надавати можливість батьку та старшому сину спілкуватися з молодшим сином. Такі зустрічі відбувалися не регулярно та меншою тривалістю, ніж визначено судом, оскільки ОСОБА_1 під різними мотивами відкладала зустрічі, а під час спілкування батька з дитиною, несподівано переривала зустріч та забирала дитину, не дивлячись на те, що час зустрічі не завершився. 
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не у повному обсязі виконувала рішення суду, виконавець виніс постанову про закриття виконавчого провадження, а коли відповідачці стало відомо про цю обставину, вона перестала надавати можливість зустрічатися батьку з молодшим сином.
Позивачка ОСОБА_2 , також бажає бачитися із онуком, у зв`язку з чим намагалася домовитися з відповідачкою про це по телефону, однак остання ігнорувала повідомлення та не відчиняла двері при особистому відвідуванні її місця проживання з дитиною.
Посилаючись на обставини вказані вище, беручи до уваги те, що відповідачка перешкоджає позивачам у зустрічах з дитиною, зважаючи на те, що раніше визначений графік та умова про зустрічі в присутності матері, на думку позивачів, не може забезпечити оптимальні можливості для виховання та спілкування позивачів з дитиною, при цьому такий графік не враховує прав та інтересів ОСОБА_2 (бабусі) та ОСОБА_4 (старшого брата), позивачі були вимушені звернутися до суду з цим позовом.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який виступає в своїх інтересах та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4 задоволено. Усунуто ОСОБА_3 , який виступає від свого імені та як законний представник від імені малолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_2 перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати їм у вихованні та зустрічах з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Змінено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначеного рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у справі № 523/17573/16-ц. Визначено спосіб участі ОСОБА_3 , який виступає від свого імені та як законний представник від імені малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлений такий порядок зустрічей: перші 3 місяці з дати набрання рішенням суду законної сили, кожної суботи з 10.00 Агод. до 13.00 год. у присутності матері, у місцях культурного відпочинку; після спливу 3 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили, перші та треті вихідні місяця з 10.00 год. суботи до 10.00 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері; після 3 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили, кожної середи з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері; кожного року, але не раніше спливу 3-х місяців з дати набрання рішення суду законної сили, половину зимових канікул та 30 днів протягом літнього періоду без присутності матері за місцем проживання батька, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері; кожного року, але не раніше спливу 3-х місяців з дати набрання рішення суду законної сили, 24 липня (в день народження дитини) протягом 3-х годин за попередньою домовленістю з матір`ю, а у разі неможливості такого узгодження – з 17.00 год. до 19.00 год. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Не погодившись із вказаним рішення суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким визначити порядок зустрічей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері щосереди та щосуботи з 19:00год. до 20:00 год. у її присутності, враховуючи стан здоров`я дитини.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково вказав, що ОСОБА_1 не з`явилася в судове засідання без поважних причин, оскільки відповідачка з`явилася до суду 16 лютого 2023 року о 14.00 год., однак не мала змоги потрапити до приміщення суду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.
Також на думку скаржниці, суд не взяв до уваги, що вона не перешкоджала позивачу у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_9 , а лише просила врахувати інтереси дитини, яка за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків.
Виконуючи рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року, відповідачка приводила дитину для зустрічей з батьком, який ухилявся від зустрічей з сином, не з`являвся у визначений час, а приходив тоді, коли йому було зручно. Пізніше, з надуманих причин, звернувся до суду з аналогічними позовними вимогами, які вже були задоволені зазначеним вище судовим рішенням.
Скаржниця також зазначає, що у матеріалах справи міститься її заява, адресована органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації про те, що позивач не цікавиться сином ОСОБА_9 . До відкриття виконавчого провадження (грудень 2020 року), позивач взагалі не з`являвся на зустрічі з сином, тим самим не виконував рішення суду. 
Звертає увагу, що судом першої інстанції з актів державного виконавця встановлено, що відповідачка приводила дитину для зустрічей з ОСОБА_5 , однак дитина самостійно забігала додому. Вказане, на думку скаржниці, свідчить про те, що дитина не бажала спілкуватися з позивачем, а вона, як мати, не могла застосувати силу, примушуючи сина примусово спілкуватися з батьком.
Зважаючи на те, що дитина не бажала спілкуватися з біологічним батьком, відтак на переконання скаржниці, у їхнього сина повністю відсутній психо-емоційний зв`язок з ОСОБА_3 , який не зважаючи на можливість, не зміг налагодити контакт з дитиною.
Посилається також і на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця від 30 грудня 2021 року та від 26 січня 2022 року про накладення на неї штрафів у виконавчому провадженні.
На думку відповідачки, оскаржуване рішення суду порушує права дитини, яка буде позбавлена звичайного для себе середовища, що матиме негативний вплив на організацію стабільного та звичайного розпорядку дня, до якого він звик. Окрім того, на думку скаржниці, їхньому синові, який досяг шкільного віку і почав вчитися, буде дуже складно підлаштуватися під графік зустрічей з позивачами. Визначений судом графік, не відповідає вимогам робочого часу відповідачки, яка працює з 09:00 год. до 18:00 год., що призведене до неможливості виконання рішення суду.
Конкретизація судом місця побачення позивачів з дитиною у місцях культурного відпочинку, на думку відповідачки, свідчить про те, що суд вийшов за межі власних повноважень, оскільки така вимога позивачами не заявлялася.
На вказану апеляційну скаргу, позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 подали відзив, у якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
В судовому засіданні 12 вересня 2023 року скаржниця та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.
Позивач ОСОБА_3 та його представник-адвокат Карнаух В.В. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Позивачка ОСОБА_3 , та представник Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на адресу суду не подавали, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 
В судове засідання 10 жовтня 2023 року представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Аруцева І.Г. подала до суду заяву про перенесення судового засідання, посилаючись на те, що у період з 02 жовтня 2023 року за сімейними обставинами перебуватиме за межами України.
Колегією суддів не встановлено підстав для задоволення вказаної вище заяви тому відмовлено в задоволенні клопотання сторони скаржниці про відкладення розгляду цієї справи.
У судове засідання скаржниця, її представник, позивачка ОСОБА_3 , та представник Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю — доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_1 з 30 вересня 2011 року по 10 травня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей синів – ОСОБА_4 06 жовтня 2012 року та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у справі №523/17573/16-ц зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , 06 жотвня 2012 року народження, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом встановлення зустрічей для спілкування: щосереди з 18год. 00хв. до 20год. 00хв.; щоп`ятниці з 19год. 00хв. до 20год. 00хв. суботи; в дні державних свят з 09год. 00хв. до 20год. 00хв., враховуючи стан здоров`я дитини.
Визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом встановлення зустрічей для спілкування: щосереди та щосуботи з 19год. 00хв. до 20год. 00хв. в присутності матері ОСОБА_1 , враховуючи стан здоров`я дитини. Зобов`язано ОСОБА_3 чітко дотримуватись та виконувати встановлений судом спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Контроль за виконанням рішення суду покладено на державну виконавчу службу (т.1 а.с.15-16).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 31 липня 2020 року у справі №523/6471/19 змінено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018р., та визначено місце його проживання разом з батьком, ОСОБА_3 (т.1 а.с.18-19).
01 грудня 2021 року державним виконавцем Шенгалая М.А. при примусовому виконанні судового рішення за адресою: АДРЕСА_1 (за місцем проживання відповідачки) складено акт з якого убачається, що о 19.00 год. ОСОБА_1 тримаючи за руку дитину вивела з будинку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через одну хвилину дитина самостійно забігла в будинок, ОСОБА_1 відповідала, що вона не перешкоджає спілкуванню, але дитина відмовляється від спілкування з батьком. У письмових поясненнях до акту, ОСОБА_1 зазначила, що не відмовляється виконувати рішення суду, вона повторно йшла за сином, однак дитина категорично відмовлялася від зустрічі з батьком (т.1 а.с. 65).
04 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Савченко С.В. за місцем проживання відповідачки складено акт у якому зафіксовано, що о 19.00 год. ОСОБА_1 вивела сина на вулицю, біля будинку син ОСОБА_5 усміхнувся, махнув матері рукою та покинув місце зустрічі, побачення батька з дитиною тривало близько двох хвилин (т.1 а.с. 66).
30 грудня 2021 року постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Шенгелая М.А. на ОСОБА_1 накладено штраф за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, яким було зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити побачення батька з сином ОСОБА_9 в приміщені відділу ДВС (т.1 а.с.67).
26 січня 2022 року постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі на ОСОБА_1 було накладено штраф за повторне невиконання нею рішення про забезпечення явки та спілкування сина з батьком (т.1 а.с. 138).
       Згідно висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 23 серпня 2022 року рекомендовано встановити спосіб участі батька, ОСОБА_3 , та бабусі ОСОБА_2 , у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом встановлення спілкування:
-перші 3 місяці з дати набрання рішенням суду законної сили, кожної суботи з 10.00год. до 13.00 год. у присутності матері, у місцях культурного відпочинку:
-після спливу 3-х місяців з дати набрання рішенням суду законної сили, перші та треті вихідні місяця з 10.00 год. суботи до 10.00 год. неділі без присутності матері за місцем проживання батька, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері;
-після 3-х місяців з дати набрання рішенням суду законної сили, кожної середи з 17.00 год. до 20.00 год. без присутності матері, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері;
-кожного року половину зимових канікул та 30 днів протягом літнього періоду без присутності матері за місцем проживання батька, із зобов`язанням повернути дитину за місцем проживання матері;
-кожного року 24 липня (в день народження дитини) протягом 3-х годин за попередньою домовленістю з матір`ю, а у разі неможливості такого узгодження – з 17.00 год. до 19.00 год. (т.1 а.с. 165-167).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами доведені підстави позову, оскільки надані суду докази, зокрема, складені державним виконавцем акти, під час виконання рішення суду, в частині побачень батька з сином, постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідності за незабезпечення побачень та спілкування ОСОБА_3 з сином ОСОБА_9 , свідчать про те, що з боку ОСОБА_1 має місце створення перешкод у таких побаченнях, а також встановлені у справі обставини свідчать про неприязні стосунки між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_1 , що само по собі впливає на відношення між батьками та дітьми, які спільно не проживають, за умови, що малолітній ОСОБА_5 постійно проживає разом з матір`ю, яка і формує його ставлення до оточуючих, у тому числі й до його батька, баби, брата тощо. Налаштування дитини на не побачення з родичами суттєво впливає на майбутні взаємовідносини між ними, що в свою чергу не відповідає меті та принципам сімейних відносин, та як наслідок не відповідає якнайкращим інтересам самої дитини, а позбавлення позивачів прав щодо їх участі у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_7 , може позбавити останнього родинних зв`язків з батьком, рідним братом та бабою, любові та турботи з їхнього боку. Судом також враховано вік малолітнього ОСОБА_5 , який досяг повних шести років, тобто такого віку, який дозволяє зустрічатися з батьком, бабаю та рідним братом без присутності матері. Відхиляючи заперечення відповідачки проти позовних вимог, суд вказав, що ОСОБА_1 не доведені обставини, за яких в силу здоров`я дитини, зустрічі позивачів із дитиною, мають проходити виключно у її присутності, а також те, що ця обставина може вплинути на розпорядок дня дитини. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з такого. 
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Згідно із ст. 259 СК України права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри. Брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню.
У справі, що переглядається судом встановлено, що між батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачкою існує спір щодо його участі у вихованні сина, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку, у зв`язку з чим позивач (батько дитини) вимушений був звертатися до суду з позовом за захистом своїх прав, шляхом порушення питання про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення способу його участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5 . 
Також судом встановлено, що сторони не досягли компромісу у добровільному та безперешкодному виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у справі №523/175763/16-ц, у зв`язку з чим позивач ініціював питання про його примусове виконання, шляхом звернення до державної виконавчої служби. 
На стадії примусового виконання цього судового рішення, позивач також мав перешкоди у побаченнях з сином, у зв`язку з чим державним виконавцем порушувалося питання про притягнення відповідачки ОСОБА_1 до відповідальності.
Колегія суддів зауважує, що наявність між батьками такого роду стосунків, вочевидь не сприяє гармонійному вихованню та розвитку дитини. 
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.
Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У межах цієї справи, орган опіки та піклування склав та запропонував графік побачень позивачів разом із малолітнім ОСОБА_5 , зробивши певний висновок від 23 серпня 2022 року про визначення способів участі батька ОСОБА_3 та бабусі ОСОБА_2 у вихованні і спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 .
Доказів на підтвердження того, що такий графік спілкування батька та бабусі із дитиною, буде суперечити інтересам дитини, як про те твердить ОСОБА_1 , судом не встановлено, та відповідачкою усупереч ст. 12,81 ЦПК України не надано. 
Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу, що зазначений вище висновок Органу опіки та піклування у судовому порядку відповідачка не оскаржувала, докази на підтвердження цієї обставини у справі відсутні. 
Отже суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Визначаючи спосіб участі позивачів у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , суд першої інстанції, окрім врахування вказаного вище висновку органу опіки та піклування, обґрунтовано врахував вік дитини, якому на час вирішення справи виповнилося 6 років, а на час апеляційного перегляду справи, він досяг 7 річного віку, а також зважив суд на потреби та інтереси обох батьків, бабусі дитини.
Колегія суддів вважає, що такий графік спілкування створює можливість для адекватного зв`язку між позивачами і дитиною, має сприяти підтриманню родинних зв`язків та гармонійному розвитку дитини за присутності в її житті обох батьків, бабусі та старшого брата.
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що рідні дитини (батько, бабуся та старший брат), які проживають окремо від малолітнього ОСОБА_5 , очевидно мають право на особисте спілкування з ним, а мати не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її родичами повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком, бабусею та старшим братом. 
Отже колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про те, що визначений графік і способи участі позивачів у спілкуванні та вихованні ОСОБА_5 є такими, що не суперечать віковим потребам дитини та за сумлінного ставлення батька і матері до виконання своїх батьківських обов`язків мають бути на цьому етапі достатніми для забезпечення належної участі батька у процесі виховання дитини та його гармонійного розвитку.
Доводи апеляційної скарги про те, що, визначаючи графік спілкування позивачів з дитиною, судом не враховано зайнятість дитини у шкільному житті, графік робочого часу скаржниці, так як вона працює з 09:00 год. до 18:00 год., апеляційний суд відхиляє, оскільки здобуття дитиною освіти та відвідування відповідних занять, не може обмежувати право позивачів на спілкування з дитиною. 
Більше того, як убачається із тексту оскаржуваного рішення суду, визначений судом спосіб участі позивачів у вихованні дитини стосується днів тижня та часу, який не перешкоджатиме ОСОБА_5 відвідувати навчальний заклад та здобувати освіту, оскільки графік зустрічей стосується позашкільного часу, тобто вихідних днів, а у робочі дні після 17:00 год. 
Та обставина, що відповідачка працює до 18:00 год. також не є перепоною у виконанні рішення суду, оскільки з часу, визначеного судом для зустрічей позивачів з дитиною у робочі дні з 17:00 год. до 20:00 год. щосереди після 3 місяців з дати набрання рішенням суду законної сили, такі зустрічі мають проводитися без присутності матері. 
Посилання скаржниці про те, що між позивачем, як батьком та дитиною ОСОБА_5 відсутній психо-емоційний зв`язок, апеляційний суд розцінює критично, оскільки відповідачкою не надано доказів на підтвердження того, що відновлення спілкування сина з батьком, бабусею та старшим братом, буде сприяти погіршенню психоемоційного стану дитини. 
Апеляційний суд також звертає увагу учасників цієї справи, що позбавлення сина можливості спілкуватися зі своїм батьком може призвести до того, що стійкий психологічний зв`язок між ними так і не буде відновлений, і дитина не зможе сприймати позивача як одного зі своїх батьків, який бажає брати участь в житті й вихованні сина.
Водночас визначений судом графік побачень передбачає як необхідність присутності матері і психолога (на перших місяцях зустрічей), так і бажання дитини та стан її здоров`я у подальшому.
Посилання скаржниці на те, що місцевий суд, визначаючи порядок зустрічей позивачів із дитиною, вийшов за межі своїх повноважень та прийняв рішення про яке не просив позивач, апеляційний вважає необґрунтованими, з огляду на таке. 
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.
У справі, що переглядається, предметом позову є встановлення порядку участі батька, бабусі та старшого брата у вихованні дитини.
При цьому тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною.
З урахуванням наданих суду повноважень у цій категорії справ, встановлення судом способу участі позивачів у вихованні малолітньої дитини, шляхом вказівки місця побачень у місцях культурного відпочинку, не свідчить про вихід суду за межі позовних вимог та порушення принципу диспозитивності.
Водночас колегія суддів зауважує, що відповідачка не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту позивачів і дитини у визначеному судом порядку на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі позивачів у вихованні малолітнього ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Додану до апеляційної скарги копію рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року у справі №420/10281/22 на спростування висновків суду, колегія суддів не приймає, оскільки заперечуючи проти позову у суді першої інстанції відповідачка не зверталася до суду з відповідним клопотанням про його долучення до матеріалів справи, і ці обставини суд не досліджував, при цьому скаржниця не наводить обставин з посилання на докази, які б свідчили про неможливість подання нею цього доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї. 
Та обставина, що суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , за умови її обізнаності про дату, час розгляду справи, що не заперечується скаржницею, не спростовує правильність висновків місцевого суду, оскільки ухвалюючи рішення у цій справі, суд належним чином вмотивував своє рішення, надавши обґрунтовану правову (юридичну) оцінку запереченням відповідачки, наведеними нею у якості підстави для відмови у задоволенні вказаного вищепозову. 
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується відповідачка.
Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано. 
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено — 16 жовтня 2023 року.

Головуючий                                                                Ю.П. Лозко

Судді:                                                                        М.В. Назарова

                                                                               Н.В. Стахова