ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 листопада 2023 року
м. Київ
Справа № 161/4066/22
Провадження № 51-4324км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                        ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                             ОСОБА_5 ,
захисника     (відеоконференція)                                    ОСОБА_6 ,
засудженого (відеоконференція)                                   ОСОБА_7                          
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 квітня  2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021030580002760  за  обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.286, ч. 2 ст. 187, ч. 2                  ст. 289 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді  позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами; за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації майна; за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і 6 місяців без конфіскації майна.
Цивільні позови потерпілої ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , заявлені до неповнолітнього ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,  залишені без розгляду.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він, будучи в неповнолітньому віці, за попередньою змовою із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, 20 листопада 2021 року о 20:18 год., перебуваючи поблизу приміщення ресторану «Корчма», що на проспекті Президента Грушевського, 28 у м. Луцьку, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_10 , який поєднаний із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, й заволоділи його мобільним телефоном марки «iPhone 7 А1660», спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4 490 грн.
Також ОСОБА_7 12 грудня 2021 року о 13:30 год., перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, незаконно заволодів автомобілем марки «Renault», модель «Megane», який належав на праві власності  ОСОБА_11 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму                                 97 478,35 грн.
Крім того, ОСОБА_7 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, 12 грудня 2021 року о 14:34 год., керуючи легковим автомобілем марки «Renault», модель «Megane», рухаючись з проспекту Перемоги в напрямку проспекту Соборності, перебуваючи на ділянці дороги поблизу ТРЦ «Там-Там», що розташований за адресою: Волинська область, м. Луцьк, проспект Соборності, 43, в порушення вимог п. п. 2.1 (а), 2.3 (б), 2.4, 10.1, 8.7.3 (е), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, не зупинився на вимогу поліцейського, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, а саме несвоєчасно вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до регульованого пішохідного переходу в момент, коли на світлофорі горів червоний сигнал, виїхав на регульований пішохідний перехід, де допустив наїзд на п`ятьох пішоходів, що переходили проїзну частину дороги на дозволений зелений сигнал світлофора, а також здійснив наїзд на інформаційно-вказівний дорожній знак та дерево.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_12 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померла, а потерпіла ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 19 квітня  2023 року вирок місцевого суду в частині залишення без розгляду цивільних позовів потерпілих скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. В решті вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Стверджує про те, що апеляційний суд безпідставно погодився із висновком місцевого суду в частині не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки відсутність посвідчення водія не виключає можливість застосування до особи позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткового покарання. 
Зазначає, що апеляційний суд всупереч вимогам ст. 419 КПК України, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, переконливих відповідей на доводи не дав та, як наслідок, не застосував закон, який підлягав застосуванню. На думку прокурора, не призначення ОСОБА_7  додаткового виду покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого через м`якість. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор підтримав подану скаргу.
Захисник та засуджений заперечували проти задоволення касаційної скарги. 
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, кваліфікація вчинених діянь за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 286 КК України, а також аспекти призначення основних покарань, в касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просив скасувати вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, оскільки суд першої інстанції не застосував додатковий вид покарання з тих мотивів, що посвідчення водія на право керування транспортними засобами                    ОСОБА_7 не видавалося. 
Мотивуючи своє рішення щодо неприйнятності доводів апеляційної скарги прокурора та про відсутність підстав для призначення ОСОБА_7  додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд апеляційної інстанції з посиланням на аспекти практики Верховного Суду України зазначив, що суд не вправі призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не має такого права.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції в частині не призначення додаткового покарання, не дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.
При цьому у ст. 55 КК України не встановлено обмежень щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли воно передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, особам, які на момент вчинення кримінального правопорушення не мали права керувати транспортними засобами.
У висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження № 51-944 кмо 23), вказано, що особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції в повній мірі не врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження, зокрема те, що внаслідок грубого порушення                         ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, який допустив керування транспортним засобом, не набувши у передбаченому законом порядку відповідних знань та навиків з водіння, виїхав на автомобілі, яким він незаконно  заволодів, й допустив наїзд на кількох пішоходів, у зв`язку з чим одна потерпіла від отриманих тяжких тілесних ушкоджень померла, а іншій потерпілій спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому 
 ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України основне покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок м`якості.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора - частковому задоволенню. При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та ухвалити законне і обґрунтоване рішення. 
При цьому, у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, даних про особу винного та обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, призначене йому за 
ч. 2 ст. 286 КК України покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами потрібно вважати неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.
Крім цього, відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 10.02.2022  був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2023 року ОСОБА_7 був залишений запобіжний захід у виді тримання під вартою.
З огляду на це, беручи до уваги, що ухвала апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, й відповідно вирок суду першої інстанції є таким, що не набрав законної сили, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним з метою запобігання ризику переховування ОСОБА_7  від суду, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 30 грудня 2023 року включно.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                                  ОСОБА_3