справа № 758/9421/21
головуючий у суді І інстанції Анохін А.М.
провадження № 22-ц/824/12061/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
22 листопада 2023 року                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Мостової Г.І., 
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гусака Андрія Миколайовича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - державний нотаріус Другої Київської нотаріальної контори Кучер Ірина Степанівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -
в с т а н о в и в :
У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просив суд: визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,0611 га, кадастровий номер - 8000000000:85:143:0007, розташованої за цією ж адресою.
 
Позивач вказав, що він не був присутнім на похоронах тітки, оскільки хворіє на складне, хронічне та невиліковне захворювання - хворобу Паркінсона, знаходиться у безпорадному стані, повністю залежить від сторонньої допомоги, а саме: від своєї дружини, практично не може рухатися та самообслуговуватися, у зв`язку з чим був позбавлений можливості виїжджати за межі дому.
Про смерть тітки та наявність заповіту позивач дізнався у квітні 2021 року. Указану інформацію йому повідомила дружина, яка у квітні 2021 року отримала повідомлення у «Вайбер» від ОСОБА_1 у вигляді фотографій: Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Дізнавшись про те, що він є спадкоємцем за заповітом, позивачем видана довіреність на ім`я дружини ОСОБА_4 , на підставі якої вона звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на ім`я позивача свідоцтв про право на спадщину за заповітом.
Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
Позивачу стало відомо, що 13 березня 2020 року Другою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 164/2020 та видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 .
Позивач вважає, що його необізнаність про наявність заповіту та неповідомлення його про наявність такого заповіту нотаріусом є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 - 3 місяці, відлік якого починається з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не мав змоги звернутися вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк у зв`язку з тим, що він не був повідомлений про смерть тітки та про наявність заповіту. Доказів протилежного відповідачем 1 суду не надано, що, відповідно свідчить про поважність пропуску позивачем строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та наявність підстав його поновлення.
 
Звернувшись із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 приховав адресу проживання іншого спадкоємця за заповітом - позивача, а нотаріус, на порушення вимог статей 46-1, 63 Закону України «Про нотаріат» не використала відомості Реєстру територіальної громади міста, Єдиного державного демографічного реєстру щодо з`ясування місця проживання позивача, не здійснила пошук та не зробила виклики спадкоємця шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Гусак А.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач у позові жодним чином не обгрунтував доцільність залучення у якості співвідповідача Київську міську раду, яка не є належним відповідачем, але суд задовольнив позовні вимоги повністю, незважаючи на те що вони були заявлені в тому числі до неналежного відповідача.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно встановив дату направлення відповідачем документів про факт оформлення ним спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), дату відкриття спадкової справи (13 травня 2020 року), зміст заповіту і статус ключового свідка - ОСОБА_5 , що на думку апелянта вказує на неповноту дослідження доказів у справі.
Зазначає, що у спадковій справі відсутня заява позивача про прийняття спадщини (заява про видачу свідоцтва про право на спадщину не може замінювати цей документ, який подається спадкоємцем особисто).
Вказує, що наявні у справі докази підтверджують, що позивач був добре обізнаний з тим, що: 
у 1997 році його тітка склала заповіт на його батька, у разі смерті якого спадкувати мають у рівних частинах він зі своїм рідним братом;
його тітка померла у кінці 2019 року і він за станом здоров`я не зміг бути на її похованні, проте на похороні був його син, а позивач згодом ночував у квартирі спадкодавця вже після її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а тому дата його обізнаності з датою смерті жодним чином не може бути пов`язана із фактом одержання ним інформації про вже оформлену відповідачем спадщину (26 квітня 2021 року), оскільки між смертю спадкодавця і надісланням відповідачем повідомлення минуло 16 місяців. У ці обставини встановлені виключно на підставі пояснень дружини позивача, яка є зацікавленою особою, і такі пояснення не узгоджуються з іншими доказами.
позивач разом із відповідачем був не тільки спадкоємцем за заповітом, а вони удвох були єдиними спадкоємцями за законом, які мали б спадкувати в рівних частинах навіть за відсутності самого заповіту;
позивач разом зі своєю дружиною фактично відмовився займатися питаннями оформлення спадщини на зроблену у березні 2020 року пропозицію відповідача і розраховував одержати частину спадкового майна після оформлення його за відповідачем.
Фактично між сторонами виник спір лише у листопаді 2021 року, вже після того, як відповідач оформив спадщину на своє ім`я, і цей спір стосується визначення загальної вартості понесених відповідачем видатків, пов`язаних з оформленням спадщини.
 
Від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Васильченко Н.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що допущення судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні описок щодо дати направлення відповідачем документів про факт оформлення ним спадщини (26 квітня 2020 року) та дати відкриття спадкової справи, не є підставою для визнання незаконним судового рішення. Судом першої інстанції надано правильну оцінку наданим позивачем доказам.
Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
 
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гусак А.М. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.
Представника позивача ОСОБА_2 - адвокат Васильченко Н.І. у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.
Від завідувача Другої Київської нотаріальної контори - Погорілої Л.С. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про таке.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 травня 1997 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори Гошковою О.Ф., яким заповіла все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось ОСОБА_6 , а у разі його смерті, або неприйняття ним спадщини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частинах кожному (а.с. 107 т. 1).
Заповіт після смерті ОСОБА_3 зареєстрований у спадковому реєстрі за № 2-1876, є чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 59807961 (а.с. 109 т. 1).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 111 т. 1). Отже, право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 мали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 105 т. 1)
13 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки ОСОБА_3 (а.с. 104 т. 1).
30 червня 2021 року ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 26 квітня 2021 року, звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на ім`я її довірителя свідоцтва про право на спадщину після смерті (а.с. 205 т. 1).
Листом державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. від 30 червня 2021 року №4047/01-16 ОСОБА_2 повідомлено про те, що шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 сплив 13 червня 2020 року. Спадкоємець ОСОБА_2 не був зареєстрований на момент смерті разом із спадкодавцем та не подав заяву про прийняття спадщини впродовж шести місяців, тому вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини (а.с. 211 т. 1).
Згідно з довідкою КНП «Центр первинної медіко-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району міста Києва від 30 квітня 2021 року № 2592/16 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за станом здоров`я потребує догляду як невиліковно хвора особа, яка через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися. Діагноз:  хвороба Паркінсона (а.с. 7 т. 1).
 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статтею поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Тобто якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
 
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22.
У своїй позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки хворіє на складне, хронічне, невиліковне захворювання - хворобу Паркінсона, практично не може рухатися та самообслуговуватися, потребує постійного стороннього догляду, дізнався про наявність заповіту 26 квітня 2021 року.
Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З довідки КНП «Центр первинної медіко-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району міста Києва від 30 квітня 2021 року № 2592/16 вбачається, що ОСОБА_2 встановлений діагноз: хвороба Паркінсона, за станом здоров`я потребує догляду як невиліковно хвора особа, через порушення функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися. 
Указана довідка підтверджує, що у спірний період позивач потребував постійного стороннього догляду, який надавався дружиною, а наслідком захворювання позивача є неможливість фізично пересуватися, рухатися.
У постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі                         № 653/1387/17 (провадження № 61-8269св18); від 02 жовтня 2020 року у справі № 671/1111/19 (провадження № 61-4703св20) та від 16 листопада 2022 року у справі № 671/1184/20 (провадження № 61-8413св22) викладені висновки про те, що втрата здатності до самообслуговування, і як наслідок потреба постійного стороннього догляду через цю нездатність може бути причинами, пов`язаними з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, який пропустив строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, для визначення судом додаткового строку такому спадкоємцю для подання відповідної заяви. 
На підтвердження того, що позивач дізнався про наявність заповіту 26 квітня 2021 року ним надано до суду першої інстанції роздруківку його електронного листування з відповідачем у застосунку «Viber», з якої вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 26 квітня 2021 року направлено позивачу повідомлення із вкладенням - фотографіями Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі заповіту ОСОБА_3 та свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_1 (а.с. 5-6 т. 1).
Відповідач не заперечував факт того, що ця переписка з позивачем дійсно здійснювалася ним.
Враховуючи, що указана роздруківка електронного листування між позивачем та відповідачем дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати доводи сторін, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав прийняти таке листування як доказ і надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивач був добре обізнаний про наявність заповіту, а також про смерть ОСОБА_3 , на похованні якої позивач за станом здоров`я не зміг бути, проте там був присутній його син, а позивач згодом ночував у квартирі спадкодавця вже після її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
Однак відповідачем на підтвердження своїх доводів не надано доказів, які б підтвердили, що позивачу було повідомлено про смерть ОСОБА_3 раніше ніж 26 квітня 2021 року.
Крім того, з показів свідків, допитаних судом першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_1 суду повідомили про те, що про смерть ОСОБА_3 позивачу не повідомляли у зв`язку зі станом його здоров`я та на похоронах ОСОБА_3 позивач присутнім не був з цієї ж причини.
Крім того, як правильно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні суду, державний нотаріус не використала відомості Реєстру територіальної громади міста, Єдиного державного демографічного реєстру щодо з`ясування місця проживання позивача, не здійснила пошук та не зробила виклики спадкоємця шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Законодавство не встановлює конкретного переліку поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, і такі причини оцінюються судом на власний розсуд в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 341/2260/21.
Щодо доводу апеляційної скарги про те, що у спадковій справі відсутня заява позивача про прийняття спадщини, а заява про видачу свідоцтва про право на спадщину не може замінювати цей документ, апеляційний суд враховує таке.
При розгляді такої категорії справ судам слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
З матеріалів спадкової справи вбачається, що нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні спадщини, тобто позивач, діючи через свого представника за довіреністю, намагався врегулювання спір у досудовому порядку, а отже він набув права на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Таким чином, обставини, встановлені у межах справи, яка переглядається, є об`єктивні та непереборні причини, які створили істотні труднощі в поданні позивачем заяви про прийняття спадщини протягом визначеного законодавством строку.
Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач не мав змоги звернутись вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гусака Андрія Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
Дата  складення повного судового рішення  08 грудня 2023 року.
 
Головуючий                                                                        Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська