Номер провадження: 33/813/1696/23
Номер справи місцевого суду: 523/8651/23 
Головуючий у першій інстанції Алана С.С. 
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       06.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді Таварткіладзе О.М., 
 
за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,
 
особи, яка з`явилась до судового засідання:
 
-        захисника ОСОБА_1 адвоката Аббасалієва Рустама Рамізовича,
 
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Аббасалієва Рустама Рамізовича на постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2023 року, -
 
В С Т А Н О В И В:

 
У травні 2023 року до Суворовського районного суду м. Одеси від Управління патрульної поліції в Одеській області надійшли матеріали адміністративного провадження разом з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 027017 від 07.05.2023 року, складеного відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок в дохід держави. 
 
Не погоджуючись з зазначеною постановою суду, захисник ОСОБА_1 адвокат Аббасалієв Рустам Рамізович подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2023 року та провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції не звернув увагу на порушення норм законів та підзаконних актів з боку працівників поліції, належним чином не надав оцінку всім обставинам, які утворились на місці, та повністю проігнорував доводи сторони захисту, всебічно та об`єктивно не з`ясував допустимість, достатність та переконливість доказів вчинення адміністративного правопорушення. Судом першої інстанції проігноровано докази, що характеризують ОСОБА_1 як порядну людину, зокрема бойові нагороди від Головнокомандувача Збройних сил України та Президента України. Апелянт зазначає, що під час судового провадження в суді першої інстанції стороні захисту було надано можливість ознайомитись лише з письмовими матеріалами справи, а у наданні копій відео-файлів було безпідставно відмовлено, що є порушенням права на захист. Відео-файли були надані вже після розгляду справи. 
 
В апеляційній скарзі апелянт заперечує вину  ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, стверджуючи, що останній не мав жодних ознак, притаманних стану наркотичного сп`яніння, а дії співробітників поліції були протиправними. Так, поліцейські не пояснили ОСОБА_1  причину його зупинки і не зафіксували факт його керування транспортним засобом, разом з тим поліцейські надали неоднозначну правову визначеність в частині типу сп`яніння та спочатку пред`явили вимоги  ОСОБА_1  пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, який він пройшов, а коли результат огляду показав законодавчо допустимий показник алкоголю в крові, поліцейська зателефонувала невідомій особі та після консультації зазначила ОСОБА_1 про наявність в нього ознак наркотичного сп`яніння. Між тим, дві ознаки наркотичного сп`яніння, на які послались поліцейські, не передбачені спеціальною інструкцією, а з такою ознакою, як поведінка, що не відповідає обстановці, апелянт категорично не погоджується, оскільки відеозаписом підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває в адекватному стані, має чітку мову, сталу ходу, виказує повагу до поліцейських, беззаперечно виконує вимоги останніх, а тремтіння рук зумовлено підвищеним нервовим навантаженням під час звинувачень з боку поліцейських та характером його професії, оскільки ОСОБА_1 є бойовим офіцером Збройних сил України, має нестабільний робочій графік, цілодобово перебуває на бойових чергуваннях. Апелянт також посилається на те, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими ОСОБА_1 не роз`яснено права, зокрема право на захист, не було запропоновано надати свої пояснення до протоколу, працівниками поліції не вжито дій щодо надання можливості реалізувати право на отримання правової допомоги. До протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення водія на огляд до медичного закладу, що суперечить суті протоколу, відповідно до якого ОСОБА_1 нібито відмовився їхати до лікарні, а у направленні зазначається протилежне, що його було доставлено до медичного закладу. Крім того, ОСОБА_1 не було ознайомлено з вказаним направленням. Сторона захисту також наголошує, що викладена в протоколі суть адміністративного правопорушення не відповідає змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім того за цією статтею відповідальність настає для відповідних суб`єктів, а саме водіїв, проте працівники поліції ідентифікували ОСОБА_1 за паспортом, а будь-яких відомостей про наявність у ОСОБА_1 статусу водія матеріали справи не містять. Сторона захисту наполягає, що поліцейські, не маючи переконливих доказів, необґрунтовано встановили ознаки наркотичного сп`яніння, внаслідок чого протокол про адміністративне правопорушення не ґрунтується на достатній доказовій базі, а підстав для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі не було. 
 
У судове засідання суду апеляційної інстанції з`явився захисник ОСОБА_1 адвокат Аббасалієв Р.Р., який пояснив суду, що ОСОБА_1 відомо про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, та не заперечував проти розгляду справи лише за фактичної явки захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. По суті апеляційної скарги адвокат підтримав всі викладені в скарзі доводи та просив її задовольнити.
 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, заслухавши учасника процесу, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
 
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
 
Статтею 1 КУпАП встановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
 
Відповідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
 
Приписи ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
 
Згідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
 
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 130 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа знаходилася в стані сп`яніння під час керування транспортним засобом та чи дійсно саме та особа, відносно якої складено протокол, а не інша, керувала транспортним засобом, чи є відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
 
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, нормі стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
 
Стаття 252 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
 
Притягуючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовуючи до нього адміністративне стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, з чим погоджується і апеляційний суд. 
 
При розгляді справи апеляційний суд виходить з наступного. 
 
Для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом повторно досліджено докази, що зібранні працівниками поліції у підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 027017 від 07.05.2023 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижуються увагу та швидкість реакції, до КНП «ООМЦПЗ» ООР, складеного 07.05.2023 року о 01-45 год. відносно ОСОБА_1 ; відеозапис подій з портативних відеореєстраторів поліцейських № 471078, 474166.
 
Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 027017 від 07.05.2023 року встановлено, що водій ОСОБА_1 07 травня 2023 року о 01 год. 45 хв. в м. Одесі по вул. Вапняна/Шкодова гора, 6, керував транспортним засобом марки «Тойота Каріна Е», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: тремтіння пальців рук, почервоніння очей, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`янінням у встановленому законодавством порядку водій відмовився, що зафіксовано на портативний відеореєстратор. Вказані дії водія ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковано як порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
До вказано протоколу додано направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижуються увагу та швидкість реакції, до КНП «ООМЦПЗ» ООР, складеного 07.05.2023 року о 01-45 год. відносно ОСОБА_1 , з якого вбачається, що у ОСОБА_1 поліцейськими виявлено ознаки сп`яніння: почервоніння очей, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився. 
 
Дослідженням диску з відеозаписом подій з портативних відеореєстраторів поліцейських № 471078, 474166 встановлено, що 07.05.2023 року біля 01-45 год. поліцейськими зупинено ОСОБА_1 на автомобілі марки «Тойота Каріна Е» за порушення комендантської години, під час розмови поліцейськими висловлено ОСОБА_1 підозру, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, на що останній надав згоду пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на вимогу поліцейського надати документи на перевірку ОСОБА_1 надав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, поліцейським також встановлено, що відносно ОСОБА_1 07.05.2023 року вже було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, результат огляду склав 0,15 проміле. В подальшому поліцейськими висловлено ОСОБА_1 підозру, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, та запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відповів відмовою. Тоді поліцейським повідомлено ОСОБА_1 про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та зазначено, що він повинен заглушити мотор автомобілю та викликати тверезого водія для здійснення подальшого руху. 
 
Відповідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Аналіз даної норми права дає підстави вважати, що проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
 
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Тобто, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, являється самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
 
Порядок проведення поліцейськими огляду водія на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним Наказом МВС України та Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі – Інструкція № 1452/735), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103 (далі – Порядок № 1103). 
 
З положень, закріплених в ст. 266 КУпАП, вбачається, що особи, які керують, зокрема транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан сп`яніння. Огляд особи на стан сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. 
 
Огляд особи на стан сп`яніння проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
 
У разі відсторонення особи від керування, зокрема транспортним засобом, можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом. 
 
Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
 
При цьому, п.4 розділу І Інструкції № 1452/735 визначає, що ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
 
До ознак алкогольного сп`яніння п.3 розділу І Інструкції № 1452/735 відносить також порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
 
Пунктом 8 Порядку № 1103 встановлено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
 
Отже, системний аналіз вищевказаних норм дає підстави вважати, що поліцейський складає відносно водія протокол про адміністративне правопорушення про порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, що передбачає обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, в якому зазначає ознаки наркотичного сп`яніння і дії водія щодо ухилення від такого огляду, у разі відмови водія від проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння лікарем у закладі охорони здоров`я. 
 
Апеляційний суд звертає увагу, що особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
 
Оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, як кожний окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що зібрані в справі докази відображають обставини, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджуються між собою і не викликають суперечностей у їх відповідності фактичним обставинам справи, тобто є належними, допустимими і достатніми для підстав вважати, що 07.05.2023 року ОСОБА_1 порушено вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Апеляційним судом не приймаються твердження апелянта, що у справі відсутні відомості про факт зупинення транспортного засобу ОСОБА_1 , про факт перебування його за кермом, а також про причину зупинки, оскільки як слідує з дослідженого відеозапису, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 жодного разу не повідомляв, що він не керував транспортним засобом, на вимогу поліцейських пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння, надав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, вказав, що деякий час назад вже спілкувався з працівниками поліції, які дозволили йому доїхати до пункту призначення, також на питання ОСОБА_1 стосовно причини зупинки поліцейський відповів про порушення ним комендантської години. 
 
Слід зазначити, що відеозапис, який фіксує правопорушення, є об`єктивним доказом у справі, оскільки унеможливлює суб`єктивне висвітлення поліцейським обставин справи, та здійснюючи відеозапис, поліцейський діє відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та ст. 251, 266 КУпАП. Зокрема, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
 
Доводи апеляційної скарги, що відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає тільки для водіїв, а матеріалами справи не встановлюється, що ОСОБА_1 мав право на керування транспортним засобом, апеляційним судом не приймаються, оскільки з дослідженого судом відеозапису подій вбачається, що на вимогу поліцейського надати документи для перевірки ОСОБА_1 надав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом від 07.05.2023 року, і тимчасовий дозвіл оглядався працівником поліції разом з паспортом громадянина України ОСОБА_1 , що чітко вбачається на відеозапису (п. в. р. 471078 час запису: 17 хв. 30 с., час: 02-00), що разом вказують на наявність у ОСОБА_1 права на керування транспортними засобами. 
 
До того ж тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом був виданий ОСОБА_1 замість вилученого поліцейськими при оформленні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 019644 за ч.1 ст. 130 КУпАП о 00-53 г. 07.05.2023 року, тобто за 1 годину до виявлення факту керування і складення нового протоколу про адміністративне правопорушення, що є предметом дослідження у справі, яка переглядається. 
 
Тобто, незважаючи на вилучення посвідчення водія до подальшого розгляду справи в суді, ОСОБА_1 на час керування автомобілем і зупинення його працівниками поліції в районі вул. Вапняна - Шкодова гора, 6 в м. Одесі о 01-45 г. 07.05.2023 року не був в установленому законом порядку позбавлений права керування транспортними засобами. 
 
Крім того, формулювання диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує, що адміністративну відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння встановлено саме для особи, яка керує транспортним засобом. При цьому текст даної норми є чіткім, зрозумілим та лаконічним. 
 
У зв`язку з чим апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
 
Вбачається, що ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
 
Апеляційний суд вважає безпідставними посилання апелянта на те, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення не відповідає змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в протоколі чітко зазначено ознаки сп`яніння та про відмову особи на пропозицію пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку, що є складом правопорушення ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується з положеннями п. 8 Порядку № 1103.
 
Щодо доводів апеляційної скарги про неоднозначну правову визначеність поліцейських в частині типу сп`яніння (алкогольного чи наркотичного), заперечення апелянта на виявлені поліцейськими у ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, то апеляційний суд зазначає наступне. 
 
Положення ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 вказують, що поліцейські мають право на проведення огляду водія на стан сп`яніння, у разі наявності у поліцейського підозри, що водій має ознаки сп`яніння, тобто в даному разі враховується суб`єктивне сприйняття поліцейського стану особи. 
 
Слід зазначити, що це положення є формою правового забезпечення працівників поліції в процесі визначення здатності водіїв здійснювати безпечне управління транспортним засобом, та поліцейський при виконанні своїх службових обов`язків не позбавлені права за наявності у них відповідної підозри висувати особі, яка керує транспортним засобом, вимогу щодо проходження огляду як і на стан алкогольного сп`яніння, так і на стан наркотичного сп`яніння. 
 
Разом з тим, конструкція норми, що закріплена в п. 2.5. Правил дорожнього руху України, чітко вказує, що пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язок водія, та у разі порушення цього обов`язку, для водія настають відповідні правові наслідки. 
 
Також апеляційний суд вказує, що Інструкції № 1452/735 затверджена з метою впровадження та конкретизації дій працівників поліції під час виконання ними обов`язків із забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, і положення цієї Інструкції лише перелічують ознаки алкогольного сп`яніння та не зобов`язують поліцейських встановлювати наявність у водія всіх ознак алкогольного сп`яніння або певної їх кількості.
 
Крім того, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за відмову на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння, що є самостійним адміністративним правопорушенням, та твердження сторони захисту, що зафіксована на відео поведінка ОСОБА_1 є адекватною, а тремтіння рук є наслідком професійної діяльності останнього, тобто ОСОБА_1 за обставин, що розглядаються, був тверезим, не спростовують факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, тобто не є підставою для закриття цього адміністративного провадження. 
 
За таких підстав дані доводи апеляційної скарги апеляційним судом відхиляються. 
 
Доводи сторони захисту, що до протоколу про адміністративне правопорушення додано направлення водія на огляд до медичного закладу, що суперечить суті протоколу, відповідно до якого ОСОБА_1 нібито відмовився їхати до лікарні, а у направленні зазначається протилежне, що його було доставлено до медичного закладу, крім того, ОСОБА_1 не було ознайомлено з вказаним направленням, не можуть слугувати підставою для скасування правильної по суті постанови місцевого суду, оскільки форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є законодавчо передбаченою і наведена в додатку 1 до Інструкції № 1452/735, а відсутність доказів ознайомлення ОСОБА_1 з даним направленням є логічним та не викликає сумнівів у належному дотриманні поліцейськими вимог законодавства під час проведення процедури огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, оскільки з відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 беззаперечно відмовився від огляду на стан наркотичного сп`яніння у передбаченому законом порядку. 
 
Посилання апелянта про не роз`яснення ОСОБА_1 його прав під час складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими, про відсутність пропозиції з боку поліцейських надати пояснення до протоколу, не вжиття дій щодо реалізації особою права на отримання правової допомоги, сприймаються апеляційним судом критично, оскільки особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, підписав протокол про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тим самим підтвердив факт ознайомлення з цим протоколом, зокрема підтвердив, що йому роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, будь-яких пояснень чи зауважень в протоколі не зазначив. 
 
Крім того, вказуючи про порушення працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надає до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейських до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
 
Слід також зазначити, що наголошуючи на тому, що зобов`язані були вчинити працівники поліції, посилаючись на спеціальні інструкції, апелянт залишив поза увагою положення розділу ІІ Правил дорожнього руху України, згідно з якими поряд з гарантованими правами водія, існують обов`язки, які водій зобов`язаний неухильно виконувати і невиконання яких тягне за собою адміністративну відповідальність.
 
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно дослідженні обставини справи, оскільки під час апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції вимог КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 251, 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, районний суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
 
Щодо тверджень апелянта про ігнорування судом першої інстанції доводів сторони захисту, зокрема з посиланнями на позитивну характерству ОСОБА_1 та його бойові нагороди, про ненадання можливості під час судового розгляду ознайомитись відеодоказами, то апеляційний суд вказує, що такі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 , оскільки право сторони захисту на ознайомлення з відеодоказами було поновлено під час апеляційного провадження, однак стороною захисту не наведено будь-яких обставин справи, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції під час дослідження відео-файлів, а наявність у ОСОБА_1 бойових нагород не спростовує допущення ним порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України. 
 
Таким чином, вважаю, що в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду. 
 
Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та вважає, що наявними у справі доказами підтверджена винуватість ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні за ст. 130 ч. 1 КУпАП, а тому висновок суду першої інстанції про визнання його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним та обґрунтованим, тому немає підстав для скасування або зміни постанови суду.
 
Позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, пов`язана з наданням ним пояснень, які не підтверджені належними і достатніми доказами не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюються апеляційним судом, як спосіб самозахисту від відповідальності за вчинене правопорушення.
 
При визначені виду та міри адміністративного стягнення, судом були додержані вимоги ст. 33 КУпАП.
 
Так, з постанови суду вбачається, що при визначенні розміру штрафу та строку позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами, судом першої інстанції були враховані характер скоєного правопорушення, особа правопорушника, в зв`язку з чим судом першої інстанції було визначене адміністративне стягнення у виді розміру штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, як єдиного адміністративного стягнення, передбаченого санкцією ст. 130 ч. 1 КУпАП.
 
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав для скасування або змінення постанови суду.
 
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
 
На підставі викладеного й керуючись ст. 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд –
 
П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Аббасалієва Рустама Рамізовича - залишити без задоволення.
 
Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2023 року - залишити без змін. 
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
       Суддя Одеського апеляційного суду                                 О.М. Таварткіладзе