КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/3675/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11792/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
08 листопада 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шупика Анатолія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року у складі судді Козленко Г.О., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, Державної установи «Держгідрографія», третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом Державної служби морського та річкового транспорту України, Державної установи «Держгідрографія»про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, в якому просив:
 
 - поновити ОСОБА_1 на роботі з 29 грудня 2021 року на посаді начальника Державної установи «Держгідрографія»; 
 
- стягнути з Державної установи «Держгідрографія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 грудня 2021 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 256 194 грн;
 
- скасувати наказ Голови Державної служби морського та річкового транспорту України від 28 грудня 2021 року за № 32-ПД про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника державної установи «Держгідрографія».
 
Позов обґрунтовано тим, що 06 квітня 2020 року Державна служба морського та річкового транспорту відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року за №777 оголосила конкурс на заміщення вакантної посади начальника державної установи «Держгідрографія». 
 
28 квітня 2021 року рішенням комісії з проведення конкурсного відбору ОСОБА_1 визнано переможцем конкурсу на зайняття посади начальника Державної установи «Держгідрографія». За результатами проведеного конкурсного відбору ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника державної установи, що підтверджується Наказом № 16-ПД від 20 травня 2021 року, та з позивачем було укладено контракт від 20 травня 2021 року за № 7-ІІІ. 
 
Разом з тим, наказом Державної служби морського та річкового транспорту України № 32-ПД від 28 грудня 2021 року позивача було звільнено з посади на підставі п.6 ст. 40 КЗпП України. При цьому, підставою для звільнення позивача слугувало рішення Господарського суду м. Києва від 02 листопада 2021 року. У свою чергу, позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки у порушення вимог ст. 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п.п.1, 4, 6, 10 Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 року за № 818 «Про затвердження Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій відповідно призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203», його звільнення відбулося без обов`язкового погодження з головою Київської міської державної та із позбавленням позивача права надати голові Київської міської державної адміністрації усні чи письмові пояснення щодо обґрунтованості рішення про його звільнення. 
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
В апеляційній скарзі адвокат Шупик А.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що постановою Північного апеляційного господарського суду рішення Господарського суду м. Києва від 02 листопада 2021 року про поновлення ОСОБА_2 було скасовано. Скаржник вказує, що так як рішення Господарського суду м. Києва від 02 листопада 2021 року, яке визначено відповідачем 1, як підстава для спірного наказу про звільнення апелянта, не підлягало негайному виконанню (ст. 235 КЗпП щодо негайного виконання не застосовується) і враховуючи, що його дія була зупинена апеляційною інстанцією, і в подальшому воно було скасоване апеляційної інстанцією, то на момент винесення відповідачем 1 спірного наказу про звільнення апелянта, у відповідача 1 не було вказаної ним підстави для звільнення апелянта. Однак, суд першої інстанції не врахував і не надав належної правової оцінки описаним обставинам. 
 
Зазначено, що ухвала КГС ВС від 13 липня 2022 року, якою була затверджена мирова угода між відповідачами і ОСОБА_2 , не є судовим рішенням про поновлення на посаді, крім того, зміст мирової угоди викладений у названій ухвалі КГС ВС не містить положення або рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді. Відтак, вказана мирова угода не може слугувати підставою для поновлення ОСОБА_2 на посаді. Очевидно, що на час прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції, не існувало жодного акта органу, що розглядав трудовий спір про поновлення на роботі попереднього працівника. Однак, суд першої інстанції не врахував і не надав належної правової оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового і необґрунтованого судового рішення. 
 
Окрім того, суд першої інстанції не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду про правову природу відносин керівника та юридичної особи і про незастосування до них КЗпП висловлено в постанові 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 (провадження №14-1цс19) на яку посилався також Північний апеляційний господарський суд в постанові від 15 лютого 2022 року у справі №910/7862/21, скасовуючи рішення Господарського суду про поновлення ОСОБА_2 на посаді.
 
У відзиві на апеляційну скаргу Глущенко В.В. в інтересах Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою та не ґрунтується на вимогах законодавства.
 
Третя особа в судове засідання не з`явилася, судом про час, місце і дату судового засідання повідомлялася належно, з огляду на що у суду апеляційної інстанції наявні підстави для розгляду справи за її відсутності.
 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача  адвоката Шупика А.В., який просив апеляційну скаргу задовольнити, представників відповідачів Лугіна І.Ю. та Горголь І.С. , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Державної служби морського та річкового транспорту України (надалі - Адміністрація судочинства) від 14.02.2020 № 2-ПД припинено повноваження ОСОБА_2 на посаді начальника державної установи "Держгідрографія" та звільнено його 14.02.2020 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 164 т.1).
 
06.04.2020 року Адміністрацією судноплавства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 777 від 03.09.2008 року оголосила конкурс на заміщення вакантної посади начальника державної установи "Держгідрографія".
 
Наказом Адміністрації судочинства за №16-ПД від 20.05.2021 року за результатами конкурсного відбору ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника державної установи "Держгідрографія" та укладено з останнім контракт № 7-III від 20.05.2021 (а.с. 165 т.1).
 
Рішенням Господарського районного суду м. Києва від 02.11.2021 у справі № 910/7862/21 ОСОБА_2 було поновлено на посаді начальника Державної установи "Держгідрографія" з 04.03.2020 (а.с. 147-161 т.1).
 
28.12.2021 Адміністрацією судочинства було видано наказ № 32-ПД "Про звільнення начальника державної установи "Держгідрографія", згідно з яким ОСОБА_1 - начальника державної установи "Держгідрографія" звільнено з 28.12.2021 із займаної посади відповідно до п. 6 ст. 40 КЗпП України та припинено дію контракту № 7-III від 20.05.2021, укладеного з начальником Державної установи "Держгідрографія" (а.с. 166-167 т.1).
 
Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що у зв`язку з поновленням ОСОБА_2 на посаді за рішенням суду, Адміністрацією судноплавства цілком правомірно та на забезпечення виконання рішення Господарського районного суду м. Києва від 02.11.2011 винесено наказ про звільнення позивача з займаної ним посади на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України.
 
З такими висновками районного суду, апеляційна інстанція погоджується, враховуючи наступне.
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
 
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).
 
Згідно з пунктом 6 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.
 
В пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведене звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові.
 
У справі, що переглядається, установлено, що позивач був звільнений з роботи у зв`язку із поновленням ОСОБА_2 на роботі на підставі рішення Господарського районного суду м. Києва від 02.11.2021 на посаді начальника Державної установи "Держгідрографія", який раніше виконував цю роботу.
 
Районний суд, визнаючи  законним наказ відповідача про  припинення з ОСОБА_1 трудових відносин, вважав, що рішення суду про поновлення працівника на роботі вказує на обов`язок, а не на право роботодавця не пізніше наступного дня після проголошення судового рішення незалежно від відкриття виконавчого провадження видати наказ (розпорядження) про поновлення на роботі і фактично допустити його до виконання попередніх обов`язків.
 
Згідно положень ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Згідно вимог ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
 
Порядок  поновлення на роботі  незаконно звільненого працівника з роботи врегульовано  положеннями ст. 235 КЗпП України,  зокрема,  частина 7 якої передбачає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
 
Статтею 65 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника або переведення працівника  виконується невідкладно в порядку,  визначеному ст.63 цього закону.
 
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14 звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
 
Отже,  у зв`язку з виконанням судового рішення про поновлення на роботі  ОСОБА_2 на посаді, яку він раніше обіймав - начальника державної установи "Держгідрографія", відповідачем правомірно було видано наказ № 32-ПД "Про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч.1ст.40 КЗпП України.
 
При цьому колегія суддів враховує й наступне.
 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022 було скасовано рішення Господарського районного суду м. Києва від 02.11.2021 у справі № 910/7862/21 та прийнято нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2    (а.с. 177-190 т.1).
 
Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 13.07.2022 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та  Державною службою морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, Державної установи «Держгідрографія», відповідно до якої сторонами визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади, а також погоджено, що державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України зобов`язується скасувати наказ в.о. Голови Державної служби морського та річкового транспорту України від 14.02.2020 № 2-ПД про припинення повноважень та звільнення ОСОБА_2 на посаді начальника Державної установи "Держгідрографія" з 04.03.2020 відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України та поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Державної установи "Держгідрографія" з 04.03.2020. Державна установа "Держгідрографія" зобов`язуються скасувати наказ в.о. начальника Державної установи "Держгідрографія" від 04.03.2020 № 68-к, яким звільнено 04.03.2020 ОСОБА_2 з посади начальника Державної установи "Держгідрографія" у зв`язку з припиненням повноважень відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України. Визнано нечинним рішення Господарського районного суду м. Києва від 02.11.2021 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022, провадження у справі 910/7862/21 закрито (а.с. 54-62 т.2).
 
Доводи апеляційної скарги, про те, що вказана ухвала Верховного Суду від 13.07.2022 не є судовим рішенням про поновлення на посаді, а її зміст не містить положення або рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки ці твердження спростовуються змістом укладеної сторонами спору мирової угоди,  затвердженої касаційним  судом, яким підтверджено незаконність звільнення  ОСОБА_2 з  посади начальника державної установи на підставі п. 5 ч.1 ст.41 КЗпП України та поновлено на  роботі на цій посаді  з 04.03.2020 (а.с.61 т.2).
 
Отже, трудовий договір з ОСОБА_2 розірвано на підставі положень КЗпП України й за змістом мирової угоди таке звільнення визнано незаконним, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апеляційної скарги про відсутність у відповідача підстав до негайного виконання рішення суду про поновлення третьої особи на роботі.
 
Окрім цього, підлягає врахуванню і та обставина, що наказ від 28.12.2021 № 33-пд про поновлення ОСОБА_2 на посаді  начальника державної установи, виданий на виконання рішення господарського суду, є чинним, його законність ніким не оспорено.
 
Відповідно до справи, ОСОБА_2 з 28.12.2021 обіймав посаду начальника державної установи «Держгідрографія», що підтверджується також інформацією, яка міститься у долученому до справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.05.2022, що виключало правові підстави одночасне перебування на цій же посаді позивача (а.с. 57 т.1).
 
Посилання апеляційної скарги на те, що рішення Господарського суду м. Києва від 02.11.2021 про поновлення ОСОБА_2 на роботі не підлягало негайному виконанню, остільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2022 дія рішення суду зупинена не заслуговують на увагу, так як оспорюваний наказ було винесено задовго до постановлення судом указаної ухвали.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апеляційної скарги про те, що рішення Господарського суду м. Києва не підлягало негайному виконанню, а тому наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи є передчасним.
 
Доводи скарги про неврахування районним судом під час вирішення спору висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17,  колегія суддів відхиляє, остільки у наведеній справі судом касаційної інстанції вирішувалося питання щодо визначення юрисдикційності спору, пов`язаного з наділенням або  припиненням  повноважень члена виконавчого органу товариства на управління товариством.
 
Між тим, питання поновлення незаконно звільненого  працівника на роботі та оплату його праці врегульовано положеннями трудового законодавства, яке відповідачем під час  звільнення з роботи ОСОБА_1 дотримано. 
 
Отже, аналіз фактичних обставин свідчить про те, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законодавством.
 
З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з чітким дотриманням вимог законодавства України, тому підстави для скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, та вимоги позову задоволенню не підлягають.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Шупика Анатолія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 17 листопада 2023 року.
 
Суддя-доповідач:

Судді: