ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/4905/23                                                Головуючий суддя І інстанції Агапова Р. О.
Провадження № 22-ц/818/2094/23                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення плати за користування житлом

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року                                                                                       м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року, по справі №638/4905/23, за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,
в с т а н о в и в:
У травні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.
Позовна заява мотивована тим, що підприємство надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання відповідачам, які є споживачами вказаних послуг з теплопостачання. Відповідачі своїх обов`язків щодо оплати наданих послуг тривалий період часу не виконують, добровільно заборгованість не сплачують.
На підставі вищевикладеного, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» просило суд стягнути заборгованість у розмірі 94 900,22грн., у тому числі: 84 401,59грн. - заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.07.2016 по 31.01.2022; 1 395,00 грн. – 3% річних; 9 103,63 грн. – інфляційних.
27 червня 2023 року до канцелярії Дзержинського районного суду міста Харкова надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачі частково визнали позов та заявили про застосування строку позовної давності.
07 липня 2023 року від КП «Харківські теплові мережі» надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності, в якому позивач послався на внесення Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» змін до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який доповнено пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». На підставі викладеного просив поновити строк позовної давності за період з 01.03.2017 по 01.05.2020.
10 серпня 2023 року від відповідачів надійшли заперечення на клопотання про поновлення строків позовної давності, в якому останні просили у задоволенні вказаного клопотання відмовити
Рішенням Дзержинського  районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року було частково задоволено позовні вимоги.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 року по 31.01.2022 року у сумі 72 800,16грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі» три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 522,83 грн. та інфляційні втрати за весь час прострочення у розмірі 1 725,94грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі», судовий збір у розмірі 2 122,56грн. з кожного.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,   ОСОБА_2  в апеляційній скарзі проситьскасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити Комунальному підприємству «Харківські теплові мережі» в задоволенні позовних вимог.
Вказала, що судом при постановленні рішення є тільки посилання на загальні норми права, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12.03.2020, дію якого неодноразово продовжено. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423 дію карантину продовжено до 30.04.2023 року, а постановою КМУ від 25.04.2023 року №383 до 30.06.2023 року, не надано обґрунтування щодо поважних причин пропуску строків позовної давності з боку Позивача у даному конкретному випадку та не доведені відповідні обставини, як цього вимагають процесуальні норми права.
Зауважує, що згідно відкритих даних з інтернет ресурсів Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що КП «ХТМ» постійно звертаються до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовними вимогами про стягнення заборгованості по комунальним платіжкам, у тому числі у період з 2019 року по теперішній час. Таким чином, представником КП «ХТМ» не надано до суду належних доказів, чому саме у цей період подання позовів до інших боржників, ними не поданий позов конкретно до відповідачів.
Вказала, що КП «ХТМ» визначило початком періоду стягнення заборгованості 01.07.2016 рік, відтак враховуючи вищезазначені норми закону, строк звернення до суду сплив 01.07.2019 року, ще до початку дії закону про введення в Україні карантину та змін у застосування строків позовної давності. Слід взяти до уваги також висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.05.1985 року в справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» та від 13.02.2001 року в справі «Кромбах проти Франції», в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.
Зазначила, що сам факт існування певних карантинних обмежень не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, якщо такі обмеження об`єктивно не перешкоджали реалізувати своє право на звернення до суду у строки встановлені законодавством України. 
У письмових поясненнях відповідачка ОСОБА_2 просить суд апеляційної інстанції врахувати, що вона підтверджує своє визнання позову в частині стягнення заборгованості в межах 3-з річного строку позовної давності на загальну суму 31310,56 грн., але суд першої інстанції помилково не взяв до уваги її відповідну заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.
Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачі належним чином не виконували обов`язки щодо оплати комунальних послуг, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Оскільки має місце заборгованості щодо оплати комунальних послуг наявні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат. При цьому суд першої інстанції у відповідь на заяву відповідачів про застосування наслідків спливу 3-річного строку позовної давності частково її задовольнив, та відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби від 30.03.2020, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 таконого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжується на строк дії такого карантину. Вказаний закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Враховуючи, що КП «Харківські теплові мережі» звернулась з вказаним позовом 26.05.2023, тобто під час дії карантину, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач має право на стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг, обов`язок сплати якої настав за три роки до зупинення загального строку позовної давності, з 02 квітня 2017 року. Враховуючи викладене, заборгованість відповідачів за отримані послуги (з урахуванням зави про застосування строку позовної давності) за період з 02.04.2017 по 31.01.2022 становить 72800,16 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає КП «Харківські теплові мережі».
Особистий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я ОСОБА_2 .
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальних послуг (виконавець), і фізичної та юридичного особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Так, положення ст. ст. 68, 162 Житлового Кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення зобов`язують наймача (орендаря) та власника житлового приміщення сплачувати житлово-комунальні послуги.
Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з пп. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно ч.3 ст.9 Закону України ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги.
Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року.
З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідачів за користування житлово-комунальними послугами за період з 01.07.2016 по 31.01.2022 становить 84 401,59 грн.
Обґрунтування зазначеної заборгованості міститься у розрахунку, де зазначено інформацію щодо об`єму поставлених відповідачу послуг, їх вартість, згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідачами було подано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с.23-24).
Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до суду 26.05.2023 з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.07.2016 по 31.01.2022.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12.03.2020, дію якого неодноразово продовжено.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 року №1423 дію карантину продовжено до 30.04.2023 року, а постановою КМУ від 25.04.2023 року №383 до 30.06.2023 року.
 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільний кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Враховуючи, що КП «Харківські теплові мережі» звернулось з вказаним позовом 26.05.2023, тобто під час дії карантину, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач має право на стягнення заборгованості по оплаті наданих послуг, обов`язок сплати якої настав з 02 квітня 2017 року.

Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України при аналогічних обставинах справи викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21, які колегія суддів відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує у даній справі, які є аналогічною за обставинами у цьому питанні.

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що заборгованість відповідачів за отримані послуги (з урахуванням заяви про застосування строку позовної давності) за період з 02.04.2017 року по 31.01.2022 становить 72 800,16грн. Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними та матеріалами справи не підтверджені.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Загальна сума інфляційних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період: червень 2020 – січень 2022 становить 1 725,94грн., позивачем з огляду на помилковість розрахунків заявлена більша сума, а саме - 9 103,63грн.
Загальна сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.06.2020 по 30.01.2022 становить 522,83 грн., позивачем з огляду на помилковість розрахунків заявлена більша сума, а саме – 1 395,00грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, ст. 81 ЦПК України.
Враховуючи те, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на спростування розрахунку позивача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за надані послуги.
Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості ОСОБА_2 до суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідачів за надані послуги з теплопостачання та підігріву води.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Належних та допустимих доказів, які б свідчили про ненадання чи неналежне надання підприємством послуг відповідачам, матеріали справи не містять
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки відповідачі фактично отримували житлово-комунальні послуги, тому позовні вимоги є обґрунтованими.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки оскаржене судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 19 грудня 2023 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                                    І.В.Бурлака.

                                                                                                        Н.П.Пилипчук.