ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" жовтня 2023 р.           Справа№ 910/4843/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ткаченка Б.О.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
розглянувши у письмовому проваджені матеріали справи за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023
у справі № 910/4843/23 (суддя - Трофименко Т.Ю.)
за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
до Фізичної особи-підприємця Мельника Івана Володимировича
про стягнення 153 852,24 грн.,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог та рух справи
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - позивач, скаржник) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельника Івана Володимировича (далі - відповідач, ФОП Мельник Іван Володимирович) про стягнення 153 852,24 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов договору № 654-22(ЦЗ) на закупівлю наколінників тактичних, налокітників тактичних за рахунок коштів резервного фонду від 18.10.2022 в частині користування чужими коштами попередньої оплати.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/4843/23 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки грошове зобов`язання щодо повернення суми попередньої оплати виникає у відповідача після закінчення обумовленого сторонами строку поставки (12.12.2022) та, враховуючи, що 08.12.2022 відповідачем повернуто на рахунок позивача кошти попередньої оплати, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача не виникло грошового зобов`язання із повернення попередньої оплати, а відтак відсутні правові підстави для нарахування позивачем штрафних санкцій, інфляційних та процентів річних на суму попередньої оплати.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/4843/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мельника Івана Володимировича штрафних санкцій у розмірі 153 852,24 грн. задовольнити у повному обсязі. 
В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач зазначає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, а також рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому на думку відповідача, зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за користування чужими коштами передбачена відповідальність, а не надання бюджетних коштів для нераціонального розпорядження недобросовісним постачальником.
Зокрема скаржник зазначає, що постачальник вважається таким, що порушив зобов`язання як тоді, коли він взагалі не поставив передбачений договором товар, так і тоді, коли він хоча і поставив товар, але нижчої ніж обумовлена договором якості, або з простроченням, або не в обумовлене договором місце тощо.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та клопотання
17.07.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу зазначає про відсутність підстав для покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення штрафних санкцій за користування грошовими коштами, оскільки кошти попередньої оплати було повернуто позивачу в межах строку дії Договору та у зв`язку із неможливістю виконання зобов`язання із поставки товару через підтверджений факт настання обставин непереборної сили, що не оспорюється позивачем.
Також у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано, що загальна вартість витрат відповідача на професійну правничу допомогу Адвоката Суліма Я.В. станом на дату подання відзиву становить 13  000,00 грн.
18.07.2023 та 21.07.2023 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2023 справу № 910/4843/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді: Ткаченко Б.О., суддів - Буравльова С.І., Кропивної Л.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.06.2023 відкрито провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/4843/23. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Витребувано невідкладно матеріали справи № 910/4843/23 з суду першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 18.10.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 ) (далі - замовник) та Фізичною особою-підприємцем Мельником Іваном Володимировичем (далі - постачальник) укладено договір № 654-22(ЦЗ) на закупівлю наколінників тактичних, налокітників тактичних за рахунок коштів резервного фонду (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується у 2022 році поставити замовнику (товароодержувачу) товари, зазначені в Специфікації (Додаток №1), а замовник (товароодержувач) - прийняти і оплатити такі товари.
Згідно з п. 1.2. Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару: наколінники тактичні (ТУ У 22.2-00034022-094:2015) (зі сповіщенням про зміни № 1), налокітники тактичні (Технічний опис від 07.07.2016 інв. № 63), код ДК 021:2015-18140000-2 «Аксесуари до робочого одягу». Кількість товарів в асортименті та цінами згідно специфікації (Додаток № 1).
Відповідно до п. 3.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 1 до Договору) загальна сума Договору складає: 5  603 000,00 грн., без ПДВ.
За положеннями п. 4.6. Договору (в редакції додаткової угоди № 1 до Договору) оплата товару здійснюється у такому порядку:
- попередня оплата у розмірі 50% від загальної вартості товарів у сумі 2  801 500,00 грн. без ПДВ, замовником здійснюється на підставі рахунку-фактури на розрахунковий рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з дня підписання договору сторонами на строк визначений п. 5.1. даного договору;
- перерахування 50% від загальної вартості товарів у сумі 2  801 500,00 грн. без ПДВ замовником здійснюється протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару за фактично поставлений товар, якщо сума поставки перевищує суму попередньої оплати.
Строк (термін) поставки (передачі) товарів: постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника (товароодержувача) разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього Договору в термін не пізніше 20.11.2022. У разі продовження строку дії правового режимі воєнного стану - не пізніше 12.12.2022 (п. 5.1. Договору).
За умовами п. 6.1.1. Договору замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, в той час як за умовами п. 6.3.1. постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором.
Цей Договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2022, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1. Договору).
Крім того, пунктом 13.1. Договору визначено, що невід`ємними його частинами є Додатки 1-3, а саме: специфікація, технічний опис та акт приймання-передавання товару для перевезення.
У Специфікації, яка є Додатком № 1 до Договору, сторони погодили найменування (асортимент) товару, його кількість та загальну вартість, яка становить 5  603 000,00 грн. без ПДВ.
Позивач на виконання умов Договору перерахував на користь відповідача кошти попередньої оплати у розмірі 2  801 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2456 від 04.11.2022.
Листом від 01.12.2022 № 1 відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань із поставки товару у зв`язку з дефіцитом електроенергії, у зв`язку з чим просив укласти додаткову угоду про розірвання договору, посилаючись на настання форс-мажорних обставин. Також просив надати реквізити для повернення коштів попередньої оплати.
У відповідь на вказаний лист відповідача позивач листом від 07.12.2022 № 703/8297-22-Вих надав реквізити для повернення попередньої оплати.
Згідно з платіжним дорученням від 08.12.2022 № 3012 на рахунок позивача було повернуто попередню оплату за Договором в сумі 2  801 500,00 грн.    
12.12.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 2-22 до Договору, відповідно до якої було досягнуто домовленості щодо розірвання Договору.
В той же час, листом від 19.12.2022 № 703/8870-22-Вих позивач із посиланням на пункти 7.6., 7.7. Договору та положення ч. 6  ст. 231 Господарського кодексу України, ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України, просив відповідача сплатити штрафні санкції за час користування чужими коштами попередньої оплати за період з 07.11.2022 по 08.12.2022 у розмірі 122 805,48 грн.
Листом від 29.12.2022 № 2 відповідач із посиланням на п. 5.1. Договору щодо продовження строку виконання зобов`язань щодо поставки товару повідомив про відсутність    прострочення повернення коштів попередньої оплати.
Відповідач, додатково, звернувся до позивача із листом від 17.01.2023 № 3, до якого долучив сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3200-23-0090 від 09.01.2023, яким засвідчено неможливість виконання фізичною особою-підприємцем Мельником І.В. зобов`язань за Договором у визначені цим Договором строки, у зв`язку із дією форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які настали 01.12.2022 та станом на 09.01.2023 є такими, що тривають.
Позивач у відповідь на вказаний вище лист відповідача листом від 23.01.2023 № 14/812-23-Вих зазначив, що у зв`язку з поверненням попередньої оплати через неможливість виконання зобов`язань за Договором, враховуючи підтверджений факт настання з 01.12.2022 обставин непереборної сили, відповідно до ч. 3  ст. 693 Цивільного кодексу України  та п. 7.7. Договору просив відповідача сплатити штрафні санкції за користування чужими коштами у період з 07.11.2022 по 01.12.2022 у розмірі 117 240,86 грн.
Відповідач вказані вимоги позивача щодо сплати штрафних санкцій за користування чужими коштами не виконав, що стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду, у якому позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 126 643,15 грн., інфляційні у розмірі 19 610,50 грн. та 3% річних у розмірі 7 598,59 грн., нарахованих на суму попередньої оплати у розмірі 2 801 500,00 грн. за період прострочення з 05.11.2022 по 07.12.2022 (з моменту отримання попередньої оплати та до дня фактичного повернення цієї оплати позивачу).
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийняті постанови 
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Згідно із  ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч. 1, 2  ст. 11 Цивільного кодексу України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1  ст. 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі  ст. 173 Господарського кодексу України  господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до  ст. 6 цього Кодексу  сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1  ст. 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1  ст. 628 Цивільного кодексу України  визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до  ст. 629 Цивільного кодексу України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд встановив, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.
Відповідно до  ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частин 1, 2  ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).
Згідно зі  ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень  статті 530 цього Кодексу.
У відповідності до  ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до  статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення  статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до  статті 536 цього Кодексу  від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі  ст. 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог  Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до  ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
При цьому, відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").
Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору, позивач 05.11.2022 перерахував на рахунок відповідача суму попередньої оплати у розмірі 2  801 500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 2456 від 04.11.2022.
Відповідач відповідно до умов п. 5.1. Договору мав поставити товар у строк до 12.12.2022 (враховуючи продовження строку дії правового режиму воєнного стану в Україні).
Разом з тим, відповідач повідомив позивача про неможливість виконання зобов`язань у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 01.12.2022, на підтвердження чого надав сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 3200-23-0090 від 09.01.2023, та просив укласти додаткову угоду про розірвання договору.
Існування обставин непереборної сили було визнано позивачем, що вбачається із листа останнього від 23.01.2023 № 14/812-23-Вих., у якому позивач підтвердив, що такі обставини звільняють відповідача від відповідальності за порушення умов Договору щодо поставку товару, а також за користування чужими коштами з моменту настання таких обставин, тобто з 01.12.2022.
Так, враховуючи неможливість виконання умов Договору щодо поставки товару, відповідач 08.12.2022 повернув на рахунок позивача кошти сплаченої останнім попередньої оплати у розмірі 2  801 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3012 від 08.12.2022 та не заперечується скаржником у апеляційній скарзі.
У той же час, сторони відповідно до умов п. 12.4. Договору досягли згоди щодо розірвання достроково Договору, про що 12.12.2022 було підписано додаткову угоду № 2-22 до Договору.
З огляду на зазначене та положення п. 5.1. Договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача до 12.12.2022 існував обов`язок передати відповідний товар у власність покупця, якому відповідав обов`язок позивача прийняти цей товар, а також оплатити його.
Тобто, у постачальника на підставі Договору виникло негрошове зобов`язання перед покупцем, і лише в разі порушення цього зобов`язання та за наявності відповідної вимоги покупця в постачальника може виникнути обов`язок щодо повернення суми попередньої оплати.
Відповідно, враховуючи положення ч. 2  ст. 693 Цивільного кодексу України  та ч. 1  ст. 530 Цивільного кодексу України, у відповідача обов`язок із повернення позивачу суми попередньої оплати (грошове зобов`язання) виникає з наступного дня після спливу строку на поставку товару, тобто з 13.12.2022.
Частиною 6  ст. 231 Господарського кодексу України  визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 7.7. Договору постачальник у відповідності до ч. 6  ст. 231 Господарського кодексу України за весь час користування чужими коштами - з моменту отримання передоплати до моменту отримання замовником зазначених грошових коштів, сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми передоплати, а також у відповідності до ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України  зобов`язаний сплатити зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період та три проценти річних від простроченої суми.
При цьому, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що положення ч. 6  ст. 231 Господарського кодексу України  та ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується лише за порушення грошового зобов`язання між кредитором та боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання за договором.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові № 918/631/19 від 22.09.2020, правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч. 2  ст. 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3% річних на підставі ч. 2  ст. 625 цього Кодексу.
Підсумовуючи вищевикладене, оскільки грошове зобов`язання щодо повернення суми попередньої оплати виникає у відповідача після закінчення обумовленого сторонами строку поставки (12.12.2022) та, враховуючи, що 08.12.2022 відповідачем повернуто на рахунок позивача кошти попередньої оплати, колегія суддів дійшла до переконання, що у відповідача не виникло грошового зобов`язання із повернення попередньої оплати, а відтак відсутні правові підстави для нарахування позивачем штрафних санкцій, інфляційних та процентів річних на суму попередньої оплати, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006  №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/4843/23, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/4843/23 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.06.2023 у справі № 910/4843/23 - залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
4. Матеріали справи № 910/4843/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Б.О. Ткаченко 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                С.І. Буравльов