Номер провадження: 22-ц/813/1916/23 
Справа № 520/12334/15-ц
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,                
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
третя особа –  ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2021 року у складі судді Калініченко Л. В.,
встановив:
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1504/0908/55-021 від 09.09.2008 в розмірі 1 122 949, 21 грн., з яких 980 574,05 грн.-сума заборгованості за кредитом; 142 375,16 грн.-сума заборгованості за відсотками.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2008 між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1504/0908/55-021 на суму 60 000 доларів США, зі сплатою 12,50% річних, на строк по 09 вересня 2018 року. Також, 09 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №1504/0908/55-021-Р-1, відповідно до умов якого останній зобов`язався перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих за кредитним договором №1504/0908/55-021 від 09 вересня 2008 року. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. У зв`язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлений договором строк, ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з даним позовом. 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2016 позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №1504/0908/55-021 від 09 вересня 2008 року в розмірі 1 122 949 гривень 21 копійка та витрати по сплаті судового збору в сумі 6890 гривень 00 копійок.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2017 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2016 задоволено. Скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2016, справу призначено до розгляду.
Протокольною ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2020 замінено позивача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс».
Рішенням Київського районного суду міста Одеса від 25.08.2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» заборгованість за кредитним договором №1504/0809/55-021 від 09 вересня 2008 року, станом на 28.07.2015, в сумі 1122949, 21 грн., з яких: 980 574, 05 грн.; 142 375, 16 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 6890 грн.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його до апеляційного суду. 
В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, ухвалення рішення за відсутності його представника, що вплинуло на неможливість повноцінного захисту інтересів відповідача. Представником ОСОБА_1 – адвокатом Саєвським М.О. було подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з його незадовільним станом здоров`я. Проте суд в порушення приписів ст. 205 ЦПК України розглянув справу за його відсутністю. Крім того, відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять доказів виконання ВАТ «Сведбанк» умов кредитного договору щодо видачі ОСОБА_2 грошових коштів. В якості доказів наявності у ОСОБА_2 заборгованості, банком було надано розрахунок заборгованості за тілом кредиту та за відсотками, проте такий розрахунок не є належним доказом виникнення у ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором та правовою підставою для стягнення грошових коштів в сумі 1 122 949 грн. Отже, на думку відповідача розрахунок заборгованості є неповним та необґрунтованим, а зазначені в ньому суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках є недоведеними. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач посилається на безпідставність відмови судом у задоволенні клопотання про призначення економічної експертизи по справі, оскільки матеріали справи не містять остаточної суми заборгованості. Також зі змісту договору поруки від 09.09.2008 №1504/0908/55-021-Р-1 вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язався перед банком відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_2 строком до 09.09.2018. Проте, при ознайомленні з матеріалами справи було виявлено договір про внесення та доповнень № 1 від 14.10.2011 до договору поруки № 1504/0908/55-021-Р-1, яким змінено зобов`язання до 09.09.2023. Договір про внесення та доповнень №1 від 14.10.2011 року на думку ОСОБА_1 є сфальсифікованим, оскільки останнім не підписувався.
10.10.2023 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з перебуванням апелянта за межами країни на час воєнного стану в Україні та відсутністю як інваліда, фізичної та матеріальної можливості приїхати до України.
Розглянувши наведе клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою ще у вересні 2021 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Тобто, ОСОБА_1 , як особа, яка подала апеляційну скаргу мав достатньо часу для викладення своїх пояснень та вимог в суді апеляційної інстанції.
Також ОСОБА_1 16.05.2022, 03.11.2022, 03.02.2023, 16.06.2023 та 28.06.2023 заявлялись клопотання про відкладення розгляду справи, які були мотивовані або його незадовільним станом здоров`я, або відсутністю адвоката.
       Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЦПК учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. (Постанова КЦС ВС від 06 вересня 2018 року, провадження № 61- 43659ск18, справа № 552/2378/17).
Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні, справи «Цихановський проти України», рішення ЄСПЛ від 6 вересня 2007 року, заява № 3572/03, та «Коновалов проти України», рішення від 18 жовтня 2007, заява № 13242/0. 
В своїх рішеннях, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення Суду у справі "Мусієнко проти України", пункт 24, №26976/06, від 20.01.2011).
Враховуючи те, що явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, ОСОБА_1 неодноразово звертався з заявами про відкладення розгляду справи, мав достатньо часу для реалізації права на участь в судовому засіданні як особисто, так і з залученням адвоката, крім того правом на участь в режимі відеоконференції не скористався, тому суд апеляційної інстанції не знаходить законних підстав для чергового відкладення розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду з 2015 року. 
Представник позивача в судове засідання 12.10.2023 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа в судове засідання 12.10.2023 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 09.09.2008 між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1504/0908/55-021, за умовами якого предметом є надання банком позичальнику кредиту в сумі 60 000 доларів США, зі сплатою 12,50% річних, на строк по 09 вересня 2018 року (п.п.1.1., 1.3 кредитного договору). 
ОСОБА_2 зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.
У п.3.1.1 сторони погодили, що починаючи з 10.10.2008 позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 878,26 дол. США у встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абз. 1 цього підпункту п. 3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа місяця, починаючи з місяця надання кредиту.
Також, 09.09.2008 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки №1504/0908/55-021-Р-1, відповідно до умов якого останній зобов`язався перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих за кредитним договором №1504/0908/55-021 від 09.09.2008.
За умовами договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами.
14.09.2010 між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №1504/0908/55-021 від 09.09.2008, в якій п. 1.3 виклали в наступній редакції: «з дати підписання цієї додаткової угоди до договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1., п. 8.4 цього договору».
04.02.2011 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1, до кредитного договору №1504/0908/55-021 від 09.09.2008 яким сторони домовилися внести зміни до п. 3.1.1. та викласти його в наступній редакції: «Починаючи з 10.08.2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.3.2 цього договору шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 903 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну вказаного в абз. 1 цього п.п. 3.1 позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа місяця починаючи з місяця укладання даного договору.
13.09.2011 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін та доповнень №2, до кредитного договору №1504/0908/55-021 від 09.09.2008 в якому п.1.3 виклали в наступній редакції: «з дати підписання цієї додаткової угоди до договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього договору у випадку і у порядку, встановленому п. 6.1., п. 8.4 цього договору».
Відповідно до договору про внесення змін та доповнень №2 від 14.10.2011, позичальник та банк змінили строк виконання зобов`язань за кредитним договором з «09 вересня 2018 року» на «09 вересня 2023 року».
14.10.2011 між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк»), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки №1504/0908/55-021-Р-1 від 09.09.2008, згідно з яким сторони змінили, що за договором поруки, поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором №1504/0908/55-021 від 09 вересня 2008 року зі строком дії до «09 вересня 2023 року».
25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. 
Згідно з розрахунком банку станом на 28.07.2015 за ОСОБА_2 обліковується заборгованість за кредитним договором №1504/0908/55-021 від 09 вересня 2008 року на загальну суму 1 122 949, 21 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 980 574,05 грн.; заборгованість за відсотками - 142 375,16 грн.
14.08.2015 на адресу ОСОБА_1 банк надіслав досудову вимогу про сплату кредитної заборгованості, яка утворилася станом на 28.07.2015 та складається з простроченої заборгованості у розмірі 9390,52 дол. США, загальна 50 899,06 дол. США.
Також 21.08.2015 року банк на адресу  ОСОБА_2 надіслав досудову вимогу про сплату кредитної заборгованості, яка утворилася станом на 28.07.2015 та складається з простроченої заборгованість у розмір 9390,52 дол. США, загальна 50 899,06 дол. США.
Згідно з розрахунком кредитної заборгованості, доданим банком до позову станом на 28.07.2015 заборгованість в загальному розмірі становить 1 122 949,21 грн., з яких тіло кредиту – 980574,05 грн. та відсотки -142375, 16 грн. 
Суд першої інстанції задовольняючи позов в повному обсязі та стягуючи з відповідача- поручителя ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, виходив з підстав доведеності на обґрунтованості позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
За приписамист. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За припасами ч. 1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
В силу ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що умови кредитного договору в частині сплати заборгованості по кредиту та відсоткам ОСОБА_2 не виконані. 
На спростування вказаного відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч.1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
В свою чергу, згідно з п. п. 2, 3 договору поруки від 09.09.2008 № 1504/0908/55-021-Р-1 поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема, за повернення основної суми боргу, процентів за користування кредитом, комісії (якщо така передбачена кредитним договором), відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій у вищезгаданому кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.
Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Отже, кредитор скориставшись своїм правом, наданим йому ст. 543 ЦК України звернувся з відповідним позовом до поручителя - ОСОБА_1 .
Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів виконання позичальником умов кредитного договору, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів виконання ВАТ «Сведбанк» умов кредитного договору щодо видачі ОСОБА_2 грошових коштів не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки факт не виконання ВАТ «Сведбанк» умов кредитного договору щодо видачі ОСОБА_2 грошових коштів безпосередньо самою позичальницею не оспорюється; дії самої ОСОБА_2 щодо подальших укладань додаткових угод до кредитного договору та продовження строку кредитування, а також заяви останньої про адресовані банку про розгляд можливості реструктуризації простроченої заборгованості, свідчать про фактичне виконання банком умов договору.
Не приймаються також до уваги судом апеляційної інстанції і посилання ОСОБА_1 на те, що розрахунок заборгованості є неповним та необґрунтованим, а зазначені в ньому суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках є недоведеними, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що банком з 28.05.2012 по 28.07.2015 нараховувалися відсотки у розмірі 12,5 річних, які було обумовлено умовами кредитного договору. Позичальником здійснювалася сплата відсотків, яка в загальному розмірі становить 11 801,67 дол. США, заборгованість по кредиту погашена у розмірі 4605,70 дол. США. Починаючи з 10.08.2014 позичальник припинила сплачувати грошові кошти на погашення кредиту, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 28.07.2015.
Доказів, які б свідчили про те, що розмір заборгованості є іншим, відповідачем не доведено, контр розрахунку не надано.
Вбачається зі справи, що відповідач під час тривалого розгляду справи не був позбавлений можливості звернутися до суду з клопотанням про призначення економічної експертизи, неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, які судом було задоволено.
Проте, з вказаним клопотанням звернувся після розгляду спору по суті, а тому апеляційний суд не вбачає у даному випадку порушень прав відповідача щодо відмови в задоволенні клопотання про призначення експертизи.
Стосовно доводів відповідача про не обізнаність та не підписання ОСОБА_1 договору про внесення змін та доповнень №1 від 14 жовтня 2011 року до Договору поруки №1504/0908/55-021-Р-1 від 09 вересня 2008 року, суд зазначає наступне.
Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.03.2020 призначено судово-почеркознавчу експертизу для перевірки доводів відповідача.
Відповідно до висновку експерта №20-2091 судово-почеркознавчої експертизи від 14.08.2020 , виконаного судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз В. В. Буценко, підпис від імені ОСОБА_1 у наданому договорі про внесення змін та доповнень №1 від 14 жовтня 2011 року до Договору поруки №1504/0908/55-021-Р-1 від 09 вересня 2008 року, розміщений з лицьової сторони документу у розділі «Поручитель» в графі «підпис» виконаний самим ОСОБА_1 . 
Вирішити питання чи виконаний підпис, що міститься в графі «Поручитель» на зворотній стороні оригіналу договору про внесення змін та доповнень №1 від 14 жовтня 2011 року до Договору поруки №1504/0908/55-021-Р-1 від 09 вересня 2008 року, особисто ОСОБА_1 або викладений від його імені іншою особою, не виявилось можливим.
Зазначений висновок експерта безпосередньо самим відповідачем не спростовано, інших експертних висновків до матеріалів справи не долучено, що підтверджує факт обізнаності та підписання останнім доповнень №1 від 14 жовтня 2011 року до Договору поруки №1504/0908/55-021-Р-1 від 09 вересня 2008 року.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що договір поруки слід вважати припиненим через збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки змінено строк кредитування без згоди поручителя є безпідставними, оскільки відповідач підписавши 14.010.2011 року договір про внесення змін та доповнень №1 до договору поруки від 09.09.2008 року погодився з умовами банку щодо продовження строку кредитування до 09.09.2023 року. При цьому розмір відсотків за користування кредитними коштами залишився незмінним. 
Посилань ОСОБА_1 на те, що оскаржуване рішення було ухвалене за відсутності його представника, що вплинуло на неможливість повноцінного захисту інтересів відповідача, підставою скасування рішення суду бути не може, оскільки не наведено переконливих обставин, які через відсутність адвоката перешкодили з`ясувати обставини справи.
Крім того, вбачається, що справа перебувала на розгляді у суді першої інстанції з 2015 року, відповідач, після поновлення провадження у справі 18.08.2020 у зв`язку з тим, що підстави зупинення провадження з призначенням судово-почеркознавчої експертизи, відпали, неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, а саме: 01.10.2020 у зв`язку з очікуванням представником відповідача результатів тестів на COVID-19; 22.04.2021 у зв`язку з зайнятістю представника відповідача у іншому судовому засіданні; 23.06.2021 у зв`язку погіршенням стану здоров`я представника відповідача; 25.08.2021 у зв`язку з необхідністю звернення до лікаря через погіршення стану здоров`я представника відповідача, яке не було підписано його електронно - цифровим підписом, що унеможливлювало його прийняття та задоволення судом першої інстанції. 
Отже, представник відповідач не був позбавлений права на повноцінний захист інтересів відповідача, мав можливість надати письмові пояснення та заперечення. 
Доводи про неповідомлення судом про час та місце розгляду справи суперечать доводам про своєчасне подання заяви адвокатом Саєвським М.О. про відкладення розгляду справи, та у справі наявні розписки про отримання судових повісток ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на судове засідання, в якому ухвалене рішення (а.с.136,137, т.2), відтак підставою скасування рішення суду бути не можуть. 
З огляду на вище викладене та те, що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду міста Одеса від 25 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 17.10.2023

Головуючий:                                         

            Судді: