Ухвала
 
05 жовтня 2023 року 
 
м. Київ
 
справа № 593/1161/21
провадження № 61-14077ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» Тернопільської обласної ради (далі - КНП «Бережанський ОДГС» ТОР) про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
 
У вересні 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молень Р. Б., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов.
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Молень Р. Б., просить поновити строк на касаційне оскарження, обґрунтовуючи тим, що повний текст постанови представник заявника отримав 24 серпня 2023 року, що підтверджується копією заяви про видачу повного тексту судового рішення з відміткою про отримання. Відтак, вважає що строк пропущено з поважних причин.
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Згідно з частиною третьою статті 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, а саме те, що оскаржуване судове рішення представник заявника отримав 24 серпня 2023 року та звернувся з касаційною скаргою до відділення поштового зв`язку 25 вересня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для його поновлення.
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема, без урахування висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16, від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15  (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Крім того, зазначає, що відсутній правовий висновок Верховного Суду, щодо застосування положень статті 233 КЗпП України та частини третьої статті 267 ЦК України у їх системному взаємозв`язку у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник вказує пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме що є необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 588/1672/18, від 26 жовтня 2022 року у справі № 5023/2756/11, від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18, від 26 жовтня 2022 року у справі № 757/62971/19-ц, від 09 травня 2023 року у справі № 398/1985/22 та постановах Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц, оскільки врахований апеляційним судом правовий висновок щодо застосування судом встановленого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду незалежно від заяви сторін, суперечить принципу правової визначеності, зокрема, що є об`єктивною та ґрунтовною підставою для відступлення від такого висновку.
 
Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року (справа № 904/3807/19) вказував на те, що у випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.
 
Проте касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Молень І. Й., в частині визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України не відповідає вказаним вимогам закону, оскільки не містить обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду, що не може вважатися виконанням пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
 
За змістом частини сьомої статті 394 ЦПК України та відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі, в якій вирішує питання про витребування матеріалів справи.
 
Враховуючи, що судом не встановлено підстав для залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження чи повернення касаційної скарги, зважаючи на те, що доводи касаційної скарги містять посилання на передбачені законом підстави касаційного оскарження судових рішень, отже наявні підстави для відкриття касаційного провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування матеріалів указаної вище справи.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2023 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року.
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Бережанський обласний дитячий гастроентерологічний санаторій» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 24 березня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року.
 
Витребувати з Бережанського районного суду Тернопільської області матеріали вищезазначеної цивільної справи № 593/1161/21.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:          	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак