ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1933/23  Номер провадження 33/814/1806/23	Головуючий у 1-й інстанції МУРАШОВА Н. В.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2023 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних  справ   Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
з секретарем Гнітько А.М.,
з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
його захисника Маслової О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 жовтня 2023 року,                                
ВСТАНОВИВ:

Цією постановою        ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ташкент Республіки Узбекистан, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення – штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536, 80 грн. 
Згідно з постановою судді,  ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 02 травня 2023 року близько 21 год. 47 хв. в м. Кременчук Полтавської області, від перехрестя вул. Соборної з вул. Халаменюка до вул. Локомотивна, буд. 30, керував автомобілем Renault Espace, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, та, в порушення вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у вказаному законом порядку. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України.
При цьому, не заперечуючи факт вживання алкогольного напою, зазначає, що перебував на місці пасажира, а керував автомобілем ОСОБА_2 , що підтверджується відеозаписом події.
Зауважує, що працівники поліції на місці зупинки відмовилися від спілкування з водієм ОСОБА_2 , що свідчить про їх упереджене ставлення до ОСОБА_1 .
Вважає наявні в матеріалах справи докази неналежними та недопустимими, оскільки вони не підтверджують факт вчинення ним правопорушення.
Вказує, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначено про вчинення одночасно двох діянь, що становлять об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є неприпустимим.
Наголошує, що відеозаписи з реєстратора містять лише відомості про рух певного транспортного засобу на перехресті вулиць Соборної та Халаменюка в м. Кременчуці Полтавської області, а місце вчинення адміністративного правопорушення в протоколі визначено як вул. Локомотивна, 30.
Стверджує, що відеозапис не дає змоги ідентифікувати марку та модель автомобіля, його державний номерний знак, а також особу, яка ним керувала.
Вказує про відсутність у нього обов`язку проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки він не був водієм транспортного засобу.
Зазначає, що його не було відсторонено від керування автомобілем.
Вважає, що рапорт працівника поліції та протокол про адміністративне правопорушення не можуть бути доказами, оскільки інспектор патрульної поліції є представником суб`єкта владних повноважень, який виконує функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.
Стверджує, що відмова водія від проходження огляну на місці зупинки транспортного засобу не свідчить про наявність підстав для його притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України, оскільки працівник поліції зобов`язаний запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння також в медичному закладі шляхом вручення йому письмового направлення на проведення такого огляду.
Наголошує, що на відеозапису працівник поліції хоча і оголошує про долучення до протоколу відповідного направлення, проте сам відеозапис не містить даних про вручення його ОСОБА_1 .
Стверджує про наявність суперечностей в діях працівників поліції, оскільки спочатку вони повідомили, що зупинили автомобіль у зв`язку з тим, що бачили ОСОБА_1 на іншій вулиці в стані алкогольного сп`яніння, проте в подальшому зазначили, що зупинили у зв`язку з несвоєчасним увімкненням світлового покажчика повороту.
Вказує про відсутність передбачених ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для зупинки транспортного засобу Renault Espace, днз НОМЕР_1 .
Вважає недопустимими доказами відеозаписи події, оскільки вони не ідентифіковані, не відповідають вимогам безперервності та не містять електронного цифрового підпису.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка ОСОБА_3 , приходжу до такого.
Висновки судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення ґрунтуються на зібраних у встановленому порядку і перевірених в судовому засіданні доказах.
Фактичні обставини відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в апеляційній скарзі не заперечуються та повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №394197 від 02 травня 2023 року і підтверджуються відеозаписом події, який долучений до цього протоколу.
Доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем були належним чином перевірені судом та не знайшли свого підтвердження.
Дійсно, в засіданні місцевого суду ОСОБА_1 наполягав, що не керував автомобілем Renault Espace, д.н.з. НОМЕР_1 , а свідки  ОСОБА_2 і ОСОБА_4 підтвердили таку версію порушника.
Проте, як правильно встановив суддя місцевого суду, такі показання ОСОБА_1 та цих свідків є непослідовними, суперечливими та спростовуються об`єктивними даними відеозапису події.
Так, суддя місцевого суду детально проаналізував відеозапис з камер працівників поліції, переглянувши його у повільному форматі, та навів переконливі доводи на підтвердження обставин керування саме ОСОБА_1 вказаним транспортним засобом на перехресті вулиць Соборної та Халаменюка в м. Кременчуці Полтавської області. 
При цьому, суддею місцевого суду встановлено як індивідуальні ознаки автомобіля, а саме: його номерний знак та логотип ГО «Правий сектор», так і зовнішні ознаки особи, яка керувала транспортним засобом, що дають можливість ідентифікувати вказану особу як ОСОБА_1 .
Більше того, допитаний в засіданні апеляційного суду поліцейський ОСОБА_3 пояснив, що під час несення служби, перебуваючи в патрульному автомобілі на цьому перехресті, побачив автомобіль Renault Espace, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався назустріч під керуванням ОСОБА_1 .
При цьому свідок впевнено впізнав порушника, оскільки незадовго до цього спілкувався з ним під час оформлення в іншому місці ДТП і бачив у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим поліцейські почали переслідувати автомобіль Renault Espace, д.н.з. НОМЕР_1 , та зупинили його поблизу будинку №30 по вул. Локомотивній м. в Кременчук. 
Від початку переслідування та до зупинки цей автомобіль постійно перебував в полі зору поліцейських, за винятком декількох секунд під час розвороту на вказаному перехресті.
Саме тому, підійшовши до автомобіля Renault Espace, д.н.з. НОМЕР_1 , та побачивши ОСОБА_1 , який пересів на заднє сидіння, свідок звертався до порушника як до водія транспортного засобу.
За таких обставин, суддя місцевого суду обґрунтовано вказав в мотивувальній частині постанови, що ОСОБА_1 керував цим автомобілем від перехрестя вул. Соборної з вул. Халаменюка до вул. Локомотивної, буд. 30, у м. Кременчук Полтавської області.
Доводи порушника про те, що поліцейські повинні були перевірити його версію щодо керування автомобілем іншою особою є неприйнятними, оскільки за таких обставин жодних даних, які б давали підстави навіть для обґрунтованого припущення, що водієм була інша особа, не було.
Твердження ОСОБА_1 про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу та про наявність суперечностей в діях працівників поліції є непереконливими.
Як правильно встанови суд, поліцейський дотримався вимог п.1 та п.3 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до яких він може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, а також у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення.
При цьому, незгода водія із причинами зупинки не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
А право уповноважених осіб органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних речовин чи лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.
Крім того, досліджені судом докази не вказують на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції до особи правопорушника. 
Також на відеозаписах зафіксовано, що порушнику роз`яснено підстави для проходження огляду на стан сп`яніння і наслідки відмови від його проходження.
Твердження ОСОБА_1 про порушення працівниками поліції вимог Закону з огляду на невручення йому відповідного направлення на проходження огляду в медичному закладі є неприйнятними, оскільки вказане направлення складається для його подальшого подання у відповідний заклад охорони здоров`я.
В даному випадку ОСОБА_1 притягується до відповідальності за порушення ним п.2.5 ПДР України, тобто за відмову від проходження такого огляду.
Доводи порушника про те, що його не було відсторонено від подальшого керування транспортним засобом в даному випадку є необґрунтованими, оскільки зупинка автомобіля відбулася біля його помешкання, що ніким не оспорюється.
Твердження ОСОБА_1 про недопустимість як доказу диску з відеозаписом події є неприйнятними, оскільки цей доказ отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом.
Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Долучений до матеріалів справи про адміністративне правопорушення DVD-R диск з відеозаписом події був виготовлений у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у даній справі про адміністративне правопорушення та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається в електронному вигляді у виді файлів.
Отже, записані на оптичний диск електронні файли у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.
При цьому, відеозапис хоча і складається з декількох фрагментів, проте за своєю суттю він є безперервним, про що свідчать відображені на ньому дата та час проведення зйомки, достатньо інформативним та фіксує повну картину розвитку подій. Крім того, кожний наступний фрагмент відеозапису є логічним продовженням попереднього без будь-яких розривів у часі.
Жодних об`єктивних даних, які б могли свідчити про фальсифікацію відеозапису, судом не встановлено і в апеляційній скарзі не наведено.
Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності за ст.130 КпАП України. 
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Для притягнення до відповідальності за цією статтею Кодексу не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те посадовою особою, як передбачено приписами ст.255 КпАП України, та відповідає вимогам ст.256 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, вважаю обґрунтованим висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.130 КпАП України. 
При цьому, всупереч доводам порушника, він притягнутий до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Ні протокол про адміністративне правопорушення, ні оскаржувана постанова судді не містять вказівок про вчинення ним одночасно двох діянь, що становлять об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
А зазначення в такому випадку ознак сп`яніння відповідає вимогам п.8. Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та узгоджується з роз`ясненнями Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
Стягнення накладене у відповідності з вимогами ст.33 КпАП України, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.
Порушень закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної постанови судді, не встановлено. 
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.294 КпАП України, 
ПОСТАНОВИВ:
Постанову судді Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 11 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя Полтавського апеляційного суду                               Костенко В.Г.