Номер провадження: 22-ц/813/7183/23 
Справа № 494/943/23
Головуючий у першій інстанції Панчишин А.Ю.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року                                                                 м. Одеса

       Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В., 
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року, ухваленого Березівським районним судом Одеської області у складі: судді Панчишина А.Ю. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

                                       в с т а н о в и в:

У травні 2023 року позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивувало тим, що 06 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» , правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту, шляхом укладання угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії до вказаного Договору. 
За умовами Договору позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 50 000 грн на споживчі потреби, які зобов`язався повернути в строк до 06 вересня 2023 року, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. 
Посилаючись на невиконання позичальником зобов`язань з повернення кредитних коштів, в результаті чого станом на 22 січня 2023 року виникла заборгованість, позивач Акціонерне товариство “СЕНС БАНК” просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 673,15 грн та сплачений судовий збір.
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства “СЕНС БАНК” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “СЕНС БАНК” заборгованість за кредитним договором № 501181923 від 06 вересня 2019 року у розмірі 46673 гривні 15 копійок.
Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та зобов`язати Акціонерне товариство “СЕНС БАНК” здійснити перерахунок здійснених ним з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену ним комісію у розмірі 30375 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором № 501181923 від 06 вересня 2019 року. 
Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на момент виникнення заборгованості (станом на 01 січня 2023 року) ним було сплачено тіло кредиту в сумі 23470 грн 15 коп, відсотки за користування кредитом в сумі 17648 грн 35 коп, комісію за розрахунково-касове обслуговування в сумі 30375 грн. 
Крім того, суд не врахував та не надав оцінки його доводам щодо не визнання позову в частині стягнення заборгованості зі сплати комісії у розмірі 14652 грн, розмір якої втричі перевищує суму відсотків за користування кредитом та більш ніж на 50 % перевищує тіло кредиту. 
Судом не враховано, що положення кредитного договору, якими передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», не можуть бути оплатними, а тому є нікчемними, про що Верховним Судом зроблено висновок у постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20, а тому вважає, що підлягають застосуванню наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання позивача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів у розмірі 46673,15 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 вказаної норми).
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, суд, керуючись ст. 526, 549, 551, 625, 1050, 1054 ЦК України, встановивши факт порушення умов кредитного договору та наявність заборгованості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в загальному розмірі 46673,15 грн.
З таким висновком суду апеляційний суд погоджується не в повній мірі з огляду на наступне.
Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та ніким по справі не оспорюється, що 06 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501181923 та договір про внесення змін і доповнень № 501181923-1 до неї (а.с. 4, 5).
Підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного договору є Анкета-Заява Позичальника, в якій зазначені особисті дані відповідача та міститься його підпис (а.с. 8).
Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов`язується надати відповідачу кредит, а він зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом,сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.
Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання відповідачем умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові, зобов`язання перед банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання банку інформації.
Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22 січня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 46673,15 грн (26529,85 грн тіло кредиту, 5518,30 грн відсотки за користування кредитом, 14625,00 грн заборгованість по комісії), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.
06 вересня 2019 року між ПрАТ СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_1 підписано заяву (акцепт) № 278.0000021.111.8581 про прийняття пропозиції укласти договір страхування (а.с. 6).
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-банк» на АТ «Сенс банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Судом встановлено, що за період з 06 вересня 2019 року по 22 січня 2023 роки відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, що підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою. 
Поточну суму заборгованості на кінцеву дату виписки, за розрахунками позивача, визначено як 46673,15 гривень (а.с. 12), з приводу стягнення якої у сторін виник спір.
12 квітня 2023 року на адресу ОСОБА_1 направлено досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, відповідно до якої АТ «Сенс Банк» вимагає протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії (а.с. 26).
Станом на час розгляду справи судом першої інстанції термін кредитування відповідача закінчився.
Отже, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу виконання відповідачем як боржником умов кредитного договору на користь позивача як позичальника, оскільки не оспорюючи факт отримання кредитних коштів, відповідач не визнає розмір визначеної позивачем заборгованості, порядку її нарахування, одночасно посилаючись на нікчемність положення кредитного договору в частині сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, які не можуть бути оплатними, а тому суперечать положенням ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (стаття 551 ЦК України).
Факт надання відповідачу кредитних коштів та висновок суду про виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі підтверджується доданою до позовної заяви випискою по особовому рахунку відповідача від 07 лютого 2023 року (а.с. 12).
Сам відповідач підтверджує сплату ним кредитних коштів, заперечуючи лише проти наявності заборгованості.
Натомість, визначаючи розмір такої заборгованості, слід врахувати наступне.
Щодо заборгованості за комісією, то колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для задоволення позову банку в частині вирішення позовних вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 14625 грн.
Не дивлячись на те, що законодавством встановлена свобода договору, його положення не повинні суперечити законодавчо встановленим обмеженням. Якщо договір або його положення суперечать законодавству, той факт, що сторони добровільно підписали такий договір, не може свідчити про легалізацію такого договору або відповідного положення.
Вирішуючи виключну правову проблему щодо вирішення питань дійсності (оспорюваності, нікчемності) умов про плату (комісію, інші подібні платежі) за управління кредитом (обслуговування кредиту, розрахунково-касове обслуговування позичкового рахунку тощо) у кредитних договорах, укладених до 13 січня 2006 року (дати набрання чинності статтями 11 і 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV)» (з відступленням), колегія суддів Великої Палата Верховного Суду у п. 25 постанови по справі № 363/1834/17 від 13 липня 2022 року зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10).
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
 Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).
Умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними (речення перше частини першої статті 21 ЗУ “Про захист прав споживачів” у редакції, чинній до 13 січня 2006 року).
Суд на підставі приписів статті 55 ЗУ “Про банки та банківську діяльність”, частини першої статті 21 ЗУ “Про захист прав споживачів” у редакції, чинній до 13 січня 2006 року, пункту 6 частини першої статті 3 та частини третьої статті 509 ЦК України може визнати недійсною умову про плату (комісію) за управління кредитом (обслуговування його), інші подібні платежі, встановлені у договорі про надання споживчого кредиту, укладеному до 13 січня 2006 року (пункти 98 та 99 постанови у справі № 363/1834/17).
Натомість, умова договору про споживчий кредит, укладеного після 10 червня 2017 року, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною.
Так, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (п. 31.29 постанови у справі № 496/3134/19).
Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата у вказаній справі дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (п. 32.8 постанови у справі №496/3134/19).
Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення (п. 33.5 постанови у справі № 496/3134/19).
З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності (пункти 34.1. – 34.3. постанови у справі № 496/3134/19).
Вказане у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин сторін.
Оскільки позивачем включено комісію як щомісячний платіж до сукупної вартості кредиту, то така умова кредитного договору є нікчемною в силу вимог закону.
Пунктом 1(б) укладеного сторонами Кредитного договору встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2,25 % від суми кредиту, а відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, в розділі 4 «Інформація щодо реалізації річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» встановлено, що розмір платежу за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору, складає 1125 грн (а.с. 4, 7 зворот).
Отже, пунктом 1(б) укладеного сторонами Кредитного договору позичальнику встановлено комісійну винагороду за обслуговування кредиту без уточнення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту.
Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону N 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
В пункті 1(б) укладеного сторонами Кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена в розмірі 2,25 % від суми кредиту.
Щомісячний розмір комісії складає 1125 грн.
Встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1125 грн щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.
При цьому згідно з розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати за комісією 45 000 грн наближений до розміру кредиту, отриманого відповідачем для власних потреб (50 000 грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним.
У справі, яка переглядається, позивача не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи та самі умови кредитного договору взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які банком встановлена комісія.
Натомість, суд наведеного не врахував та не визнав вказані умови кредитного договору нікчемними.
Стягнувши з відповідача комісію за обслуговування кредиту без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахування банком такої складової боргу та задоволення позову в цій частині, а тому рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення комісії з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» в сумі 14 625 грн.
Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Частиною першою статті 534 ЦК України врегульовано черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями, зокрема: 
У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
{Абзац перший частини першої статті 534 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1734-VIII від 15.11.2016 }
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Оскільки за розрахунком заборгованості відповідачем було сплачено комісію за обслуговування кредиту у розмірі 30375 грн за період з 06 жотвня 2019 року по 06 лютого 2022 року, а тому враховуючи положення ст. 216 ЦК України, 534 ЦК України, наведена сума підлягає врахуванню при визначенні загальної суми заборгованості, яка буде складати 1 673,15 грн (26 529,85 (тіло кредиту) +5518,30 (відсотки за користування кредитом) – 30375 грн).
На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 1 673, 15 грн.
Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в наведеній частині та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1673, 15 грн та відмову у задоволенні решти позовних вимог.
У відповідності до вимог ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат, зменшивши розмір стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору за подання позову пропорційно задоволеному розміру позовних вимог з 2684 грн до 96 грн (1 673,15х 2684 : 46673), та з урахуванням задоволеної частини вимог за апеляційною скаргою, за подання якої відповідачем сплачено 4026 грн, з позивача на користь відповідача належить до стягнення 3 881,68 грн. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частковою
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (код ЄДРПОУ 23494714, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) заборгованість за кредитним договором № 501181923 від 06 вересня 2019 року у розмірі 1673,15 грн - заборгованість за кредитом.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (код ЄДРПОУ 23494714, адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 3 881,68 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови – 28 листопада 2023 року.

Судді:                                                                 М.В. Назарова 

                                                                               В.А Коновалова

                                                                               В.В. Кострицький