П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/18140/23	

Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,
повний текст судового рішення
складено 19.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	
при секретарі –	Абович Ю.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Таврія Плюс» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до приватного підприємства «Таврія Плюс» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю,-

В С Т А Н О В И В:
В липні 2023 Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (надалі – позивач, Фонд) звернулось до суду з адміністративним позовом до приватного підприємства «Таврія Плюс» (надалі – відповідач), в якому просило: 
- стягнути з відповідача на користь позивача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання ФІЛІЄЮ «МИКОЛАЇВСЬКА» ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТАВРІЯ ПЛЮС» нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році: загальну суму заборгованості 1135735,61 грн., з яких: адміністративно-господарські санкції 1061038,57 грн. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 74697,04 грн..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік, надісланого ФІЛІЇ «МИКОЛАЇВСЬКА» ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТАВРІЯ ПЛЮС» середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у Філії, за рік склала 314 осіб, а тому середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», повинна складати 13 осіб. Оскільки Миколаївською філією ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» у 2022 році не працевлаштована жодна особа з інвалідністю, то відповідач має сплатити встановлену Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» адміністративно-господарську санкцію за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 1061038,57 грн. та пеню за несвоєчасну сплату такої санкції в сумі 74697,04 грн..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 року позов задоволено.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 року виправлена описка в описовій частині рішення стосовно вірної назви позивача по справі.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 13.04.2007 року зареєстрована ФІЛІЯ «МИКОЛАЇВСЬКА» ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТАВРІЯ ПЛЮС» (надалі – Філія) за місцезнаходженням: Україна, 54052, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Корабелів, будинок 20/3, та кодом ЄДРПОУ 35050610 (т.1 а.с.89-96).
З наданої суду нової редакції Положення про Філію від 2022 року, яка затверджена рішенням Засновника ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТАВРІЯ ПЛЮС» від 23.12.2021 року (т.1 а.с.98), вбачаються, зокрема, наступні основні положення:
- Філія є відокремленим підрозділом ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТАВРІЯ ПЛЮС», що розташована поза місцезнаходженням Підприємства (п.1.2);
- Положення є основним документом, який встановлює правові засади діяльності Філії, порядок її створення, функціонування, майнове положення, порядок реорганізації та ліквідації (п.1.3);
- Філія не с юридичною особою. Зразки печаток та штампів Філії затверджуються керівником Підприємства. Філія може мати свою емблему, товарний знак, знак обслуговування та інші реквізити, зразки яких затверджуються керівником Підприємства (п.1.6.);
- Філія не має окремого балансу. Для здійснення діяльності Філія має право відкривати рахунки в установах банків виключно за погодженням з керівником Підприємства (п.1.7).
17.04.2023 року Пенсійним фондом України в електронному кабінеті Філії на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України був розміщений Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік (т.1 а.с.7-8), в якому наведені наступні показники та суми:
- середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік - 314 осіб;
- середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб;
- норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю – 13 осіб;
- фонд оплати праці штатних працівників – 25628162,37 грн.;
- середньорічна заробітна плата штатного працівника – 81618,35 грн.;
- кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю - 13;
- сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю – 1061038,57 грн..
Даний Розрахунок підписаний керівником Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
З метою досудового врегулювання спору позивач направив в адрес відповідача лист від 09.06.2023 року за №06.2-10/01/963 (а.с.9-11), в якому, крім посилань на положення Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», зазначив, що інформація про створення роботодавцем робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування інвалідів, а також необхідна інформація для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю отримується Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю від Пенсійного фонду України в автоматичному режимі з електронної бази даних, а саме з «Реєстру роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю», до якого вноситься інформація на підставі поданої роботодавцем у 2022 році об`єднаної звітності з ПДФО та ЄСВ. З такої звітності вбачається, що у Філії середньооблікова чисельність штатних працівників у 2022 році 314 осіб, а кількість осіб з інвалідністю 0 осіб, що вказує на невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю на 13 осіб. Враховуючи розмір фонду оплати праці штатних працівників у 2022 році (25628162,37 грн.) та середню річну заробітну плату штатного працівника за цей рік (81618,35 грн.), сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання у 2022 році нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю складає 1061038,57 грн..
Цим же листом позивач повідомив ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» про те, що за порушення термінів сплати вказаної суми адміністративно-господарських санкцій на несплачену суму нараховується пеня з 18.04.2022 року в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, яка станом на 09.06.2023 року склала 44987,99 грн..
Оскільки вказана вище сума адміністративно-господарської санкції залишилась несплаченою, Фонд звернувся до суду з цим позовом, в якому просить стягнути як саму суму адміністративно-господарської санкції в розмірі 1061038,57 грн., так і пеню в сумі 74697,04 грн..
Обсяг нормативно-правового регулювання, яке підлягає застосуванню судом при вирішенні цього спору, полягає в наступному.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі – Закон №875-ХІІ) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю..
Статтею 18 Закону №875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин 1, 2 ст.19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення..
Згідно з ч.9 ст.19 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.
Частиною 10 ст.19 Закону №875-ХІІ передбачено, що керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.
Згідно ст.20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.
Частинами 2-4 ст.20 Закону №875-ХІІ визначено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за кожен календарний день прострочення.
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Згідно з п.4 ч.3 ст.50 Закону України від 05.07.2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення» (далі - Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).
На виконання п.4 ч.3 ст.50 Закону №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року №316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 05.12.2016 року №1476 яка була чина на момент виникнення спірних правовідносин), затверджено форму звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
Пунктом 5 розділу І Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
Актуальність зазначених у формі №3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку.
На підставі наведених нормативних положень, суд першої інстанцій в оспорюваному рішенні виклав правильні висновки стосовно того, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому Законом №5067-VI та Наказом №316;
- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом №875-ХІІ та Порядком №70;
- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
При цьому, суд першої інстанції також вірно зазначив, що визначений у Законі №875-XII обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця, оскільки такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені у частині першій статті 18 Закону №875-XII, а підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, у повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність таких осіб, відмова особи з інвалідністю від працевлаштування на підприємстві, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.
Також вірним є посилання суду першої інстанції і на те, що доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми №3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 року.
Задовольняючи позов Фонду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано до суду доказів, що Філією було створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також те, що відповідач у 2022 році (або протягом трьох робочих днів з дня відкриття вакантної посади) повідомляв державну службу зайнятості про наявність вакантного місця для працевлаштування особи з інвалідністю. До матеріалів справи не було надано звітів за формою №3-ПН з відміткою про їх прийняття центром зайнятості.
Відповідач, як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі зазначає, що за змістом Закону №875-XII обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю розповсюджується на підприємства, установи та організації, до яких цим законом віднесені також і філії, відділення, представництва, якщо вони ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, а оскільки Філія «МИКОЛАЇВСЬКА» ПРИВАТНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ТАВРІЯ ПЛЮС» відповідно до Положення про Філію не є юридичною особою і не веде окремого обліку результатів своєї фінансової та господарської діяльності, то окремо Філія і не повинна виконувати вказаний норматив. Відповідач зазначив, що ПП «Таврія Плюс», як головне підприємство - юридична особа, до складу якої, крім Миколаївської філії, входять також і ФІЛІЯ «КИЇВСЬКА», ФІЛІЯ «ХЕРСОНСЬКА», ФІЛІЯ «ХМЕЛЬНИЦЬКА», ФІЛІЯ «ХАРКІВСЬКА», ФІЛІЯ «МИКОЛАЇВСЬКА», в повному обсязі виконало норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році сукупно, за рахунок як головного підприємства, так і за рахунок відокремлених підрозділів (Філій), на підтвердження чого відповідач надав суду першої інстанції Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік (Форма №Ю-ПОІ (річна) та дані Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб і утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1-4 квартали 2022 року.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Однак оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає, оскільки суд першої інстанції не дав оцінки вказаним вище аргументам відповідача, в зв`язку із чим залишив без відповіді одне з головних питань, на яке повинен дати відповідь суд для правильного вирішення даного спору, яке полягає в тому - чи встановлений законодавчо обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю окремо для Філії?
Відповідаючи на це питання, колегія суддів виходить з того, що перелік суб`єктів, на яких розповсюджується обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю визначений виключно Законом №875-XII в статті 19, яка відносить до таких суб`єктів підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.
При цьому, діюча на час виникнення спірних відносин та вирішення цього спору редакція Закону №875-XII не містить визначення терміну «підприємства, установи, організації», що дало б суду можливість застосувати його в іншому значенні, ніж він застосується в Цивільному та Господарському кодексах. 
Як зазначає сам позивач у позовній заяві з посиланням на ч.2 ст.1 Закону №875-XII, під терміном «підприємство установа, організація» маються на увазі центральні і місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації (незалежно від форми власності і господарювання, виду діяльності і галузевої належності), їх філії, відділення, представництва, що ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, банки та інші фінансові установи, а також представництва іноземних юридичних осіб (у тому числі міжнародних організацій), які використовують працю найманих працівників - громадян України.
На підтвердження того, що окремими суб`єктами по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю є філії, відділення, представництва, які ведуть окремий облік результатів фінансової та господарської діяльності, позивач додатково посилається на лист Міністерства соціальної політики України від 24.05.2023 року №6755/0/2-23/61, копія якого долучена до матеріалів справи, і в якому зазначено, що відокремлені підрозділи юридичної особи (філії, відділення, представництва) визначаються законом як самостійні суб`єкти, які мають виконувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, та сплачувати адміністративно-господарські санкції у разі його порушення, за умови ведення ними окремого обліку результатів фінансової та господарської діяльності
Однак, стверджуючи, що Філія має самостійно виконувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та сплачувати адміністративно-господарські санкції у разі його порушення, позивач в той же час не надає суду будь-яких доказів на підтвердження факту ведення Філією окремого обліку результатів своєї фінансової та господарської діяльності.
Згідно ч.8 ст.19 Господарського кодексу України усі суб`єкти господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, виділені на окремий баланс, зобов`язані вести первинний (оперативний) облік результатів своєї роботи, складати та подавати відповідно до вимог закону статистичну інформацію та інші дані, визначені законом, а також вести (крім громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які провадять господарську діяльність і зареєстровані відповідно до закону як підприємці) бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.
Як вже зазначено вище, Філія діє на підставі Положення про Філію, яким визначено, що Філія не є юридичною особою і не має окремого балансу.
Відповідно до ст.62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково- дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки .
Згідно ч.4 ст.64 ГК підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.
Згідно Національного положення (стандарту) бухгалтерський облік 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 року №73, фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Відповідно до пункту 1 розділу II зазначеного положення до форм фінансової звітності відносяться баланс (звіт про фінансовий стан) та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід).
Звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) подається платником податку на прибуток. 
Як вірно зазначив відповідач, і це не заперечував позивач, Філія у відповідності до ст.133 та пп.14.1,139 п.14.1 ст.14 ПК України не є платником податку на прибуток та податку на додану вартість, а таким платником з урахуванням і результатів фінансово-господарської діяльності Філії є головне підприємство – ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС».
При цьому, колегія суддів відхиляє посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на факт подання Філією звітності з ПДФО та ЄСВ, оскільки факт подання такої звітності, по-перше – не свідчить про ведення Філією окремого обліку результатів своєї фінансової та господарської діяльності, а по-друге – не відносить Філію до підприємств, установ чи організацій, які за Законом №875-XII є суб`єктами по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Враховуючи наведені законодавчі положення та з`ясовані обставини справи, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що в розумінні Закону №875 Філія не є самостійним суб`єктом, на якого розповсюджується обов`язок по виконанню нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а таким суб`єктом в спірних правовідносинах є головне підприємство – ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС», яке на виконання вимог цього закону зобов`язано виконувати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, з урахуванням також і тих працівників, які працюють в Філії.
На виконання такого обов`язку відповідач надав Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік (Форма №Ю-ПОІ (річна) та Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб і утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1-4 квартали 2022 року з яких вбачається, що у 2022 році середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» сукупно з Філіями в цілому склала 2961 особу, з яких 148 особам з яких встановлено інвалідність, в тому числі: 
- ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» (головне підприємство) - 2315 осіб, з них осіб з інвалідністю - 123;
- ФІЛІЯ «КИЇВСЬКА» ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» - 60 осіб, з них осіб з інвалідністю - 3;
- ФІЛІЯ «ХЕРСОНСЬКА» ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» - 39 осіб, з них осіб з інвалідністю - 2;
- ФІЛІЯ «ХМЕЛЬНИЦЬКА» ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» - 166 осіб, з них осіб з інвалідністю -15;
- ФІЛІЯ «ХАРКІВСЬКА» ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» - 67 осіб, з них осіб з інвалідністю - 5;
- ФІЛІЯ «МИКОЛАЇВСЬКА» ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» - 314 осіб.
Виходячи з положень ст.19 Закону №875 норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році для ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» (сукупно з Філіями) складав 118 осіб (2961 х 4%). 
Таким чином, ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» у 2022 році (сукупно з Філіями) працевлаштувало 148 осіб з інвалідністю, що є більшим, ніж передбачено вказаним нормативом. 
Позивач не спростував вказаних вище обставин під час розгляду даного спору.
Також колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на роз`яснення, які надавались зі спірного питання Фондом соціального захисту інвалідів в листі від 14.08.2007 року №1/6-367 на час дії положень частин 1, 2 ст.19 Закону №875-ХІІ в редакції, яка є чинною і на даний час, і відповідно до яких «Фонд вважає, що: 
- по-перше, юридична особа (головне підприємство) як відповідач в суді, в тому числі і за свої відокремлені підрозділи, самостійно вирішує питання щодо виконання 4% нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів на головному підприємстві, в т.ч. і на своїх відокремлених підрозділах, або приймає рішення про виконання альтернативного зобов`язання - перерахування адміністративно-господарських санкцій в Державний бюджет України;
- по-друге, враховуючи те, що головне підприємство (юридична особа) може через статут (положення) та довіреність безпосередньо впливати на свої відокремлені підрозділи, то головне підприємство може самостійно прийняти рішення щодо виконання 4% нормативу або за рахунок головного підприємства, або за рахунок тільки відокремлених підрозділів, або за рахунок як головного підприємства так і за рахунок відокремлених підрозділів пропорційно працюючим на них працівникам.»
Оскільки відповідачем, як головним підприємством, в повному обсязі виконаний визначений Законом №875-ХІІ норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю з урахуванням також і тих працівників, які працюють у всіх філіях ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС», то колегія суддів вважає безпідставними позовні вимоги Фонду. 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Також підлягає скасуванню і ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2023 року про виправлення описки, як похідна від рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу приватного підприємства «Таврія Плюс» – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суд від 19 вересня 2023 року та ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року – скасувати. 
Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до приватного підприємства «Таврія Плюс» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 07 грудня 2023 року.

Головуючий суддя 		К.В. Кравченко	
Судді	  	О.В. Джабурія    Н.В. Вербицька