Постанова
Іменем України
 
18 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 575/271/21
провадження № 61-9814 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Пророка В. В.,
суддів:          Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач	-	ОСОБА_1 ,	
відповідач	 	виконавчий комітет Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області,	
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:	
 	 	ОСОБА_2 ,	
 	 	Головне управління Держгеокадастру у Сумській області,	
 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Великописарівської селищної ради Великописарівського району Сумської області, треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, про визнання рішення про передачу у власність частково неправомірним та його скасування та визнання недійсним та скасування Державного акта про право власності на землю,
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 23 лютого 2022 року, ухвалене суддею Савєльєвою А. І., та постанову Сумського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року, прийняту колегією суддів у складі Ткачука С. С., Криворотенка В. І., Собини О. І.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.           У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила:
 
1.1.     визнати частково незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Великописарівської селищної ради від 18 листопада 1993 року № 116 «Про приватизацію земельних ділянок громадянами селища» (далі - спірне рішення виконкому) в частині запису № 7 щодо безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку;
 
1.2.     визнати недійсним Державний акт серії Р3 № 723670, виданий Великописарівською селищною радою Великописарівського району Сумської області 19 грудня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 49 (далі - спірний акт на землю), про право власності на земельну ділянку (індексно-кадастровий номер: 5921255100:02:018:0004), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати його державну реєстрацію.
 
2.           Позов мотивований тим, що позивачка є власницею земельної ділянки загальною площею 0,15 га (кадастровий номер: 5921255100:02:018:0195) за адресою: АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка позивачки). На момент приватизації земельної ділянки позивачки сусіди рахувались померлими. Як з'ясувалось потім, земельна ділянка позивачки межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 площею 0,0412 га (кадастровий номер: 5921255100:02:018:0004), який набув її на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28 грудня 2013 року, яка надавалась у власність ОСОБА_3 . Остання набула право на свою земельну ділянку на підставі спірного рішення виконкому. Право на її земельну ділянку (далі - земельна ділянка сусідки) підтверджується спірним актом на землю.
 
3.           Але під час погодження меж земельної ділянки сусідки позивачка у відповідному акті підпис не ставила, оскільки була відсутня під час погодження цих меж. Крім того, у акті встановлення та погодження меж земельної ділянки сусідки та у спірному рішенні виконкому суміжний власник земельної ділянки позивачки зазначений як « ОСОБА_4 », а у спірному акті на землю - «ОСОБА_4», хоча за паспортом громадянина України прізвище ОСОБА_4 - « ОСОБА_4 ». Також у зазначеному акті встановлення та погодження меж земельної ділянки сусідки прізвище позивачки вказане - ОСОБА_7 , хоча на момент його оформлення вона вже була ОСОБА_7 (після розірвання шлюбу 12 квітня 1990 року) і невідомо, яка особа поставила підпис навпроти цього прізвища. У свою чергу, ОСОБА_3 погоджувала межі земельної ділянки позивачки.
 
4.           Позивачка стверджує, що проведеною експертизою встановлено накладення меж земельної ділянки сусідки на земельну ділянку позивачки, тобто є порушення. Позивачка зверталась до спеціалістів Малого підприємства «Великописарівський землевпорядний центр» письмово та усно з цього питання, але відповіді не отримала.
 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
 
5.           Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 23 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
6.           Суд першої інстанції мотивував своє судове рішення тим, що позивачка не довела, попри відповідні розбіжності у написанні прізвища, що ОСОБА_3 , яка зазначена у спірному рішенні виконкому, ОСОБА_3 , на яку було видано спірний акт на землю та ОСОБА_4 за паспортом громадянина України НОМЕР_1 від 18 травня 1998 року є різними особами. Зокрема, факт того, що це одна й та сама особа підтверджується укладенням нею нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки сусідки та її будинку, розташованого на ній.
 
7.           Також суду не було доведено, що спірне рішення виконкому якимось чином порушує права позивачки. Її посилання на висновок судової експертизи, який не є повним та проведений в рамках іншої цивільної справи, не є доказом порушення прав позивачки та є безпідставним.
 
8.           Апеляційний суд додатково уточнив, що відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 зареєстрована з 13 серпня 1975 року за місцем проживання: АДРЕСА_1 . У паспорті також міститься транслітерація її прізвища ( ОСОБА_4 - українською, ОСОБА_4 - російською мовою). Спірне рішення виконкому стосувалось приватизації земельних ділянок саме мешканців селища, у якому ОСОБА_4 була зареєстрована з 13 серпня 1975 року за відповідною адресою. Отже, відповідна описка висновків місцевого суду не спростовує та на права чи інтереси позивачки жодним чином не впливає.
 
9.           Відповідно до законодавства, яке діяло у відповідні проміжки часу, станом на 19 грудня 2002 року документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку, незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт.
 
10.       Апеляційний суд дійшов висновку, що всі аргументи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
 
11.       Відповідно до архівного витягу з рішення Виконавчого комітету (далі - виконком) Великописарівської селищної ради від 20 жовтня 1988 року № 116 на підставі заяви ОСОБА_7 про будівництво житлового будинку, сараю, літньої кухні та гаража при виділеній земельній ділянці вирішено просити відповідний виконком дозволити ОСОБА_7 будівництво у цьому селищі за адресою: АДРЕСА_2 .
 
12.       31 березня 1989 року у районного архітектора виконкому Великописарівської районної ради за № 56 зареєстрований будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 . Складений акт від 24 березня 1989 року щодо виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будов.
 
13.       Відповідно до дублікату договору дарування жилого будинку від 06 квітня 1990 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_12 прийняла в дар жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на колгоспній землі в АДРЕСА_2 . Згідно із реєстраційним написом вказаний жилий будинок зареєстрований Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_12 за реєстровим номером 671 від 08 лютого 2002 року (запис у реєстровій книзі № 2).
 
14.       12 квітня 1990 року Великописарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області складений актовий запис № 20 про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , якій після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_7 ».
 
15.       Відповідно до архівного витягу із рішення виконкому Великописарівської селищної ради від 18 листопада 1993 року № 116 безоплатно у власність передані присадибні ділянки та земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства на АДРЕСА_1 : ОСОБА_13 - 0,15 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,22 га (для ведення особистого підсобного господарства); ОСОБА_1 - 0,15 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку) та 0,02 га (для ведення особистого підсобного господарства);  ОСОБА_14 - 0,15 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку).
 
16.       Згідно із паспортом громадянина України ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за місцем проживання: 

АДРЕСА_3 .       Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю від 19 грудня 2002 року серії Р3 № 723670 він виданий на ім`я ОСОБА_3 , якій передана у власність земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
 
18.       Згідно із Актом про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки в натурі (без дати) проведено в натурі погодження існуючих меж земельної ділянки, переданої у приватну власність ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , суміжний землевласник - ОСОБА_15 .
 
19.       Відповідно до повідомлення Великописарівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Суми) наявний актовий запис про смерть ОСОБА_4 від 22 серпня 2013 року № 65.
 
20.       Актом від 2017 року (без вказівки місяця та дня) погоджено (встановлено) межі земельної ділянки позивачки в натурі та передано межові знаки на зберігання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).
 
21.       Рішенням 19 сесії 7 скликання Великописарівської селищної ради від 18 жовтня 2017 року затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на земельну ділянку загальною площею 0,1500 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на АДРЕСА_2 . Цим же рішенням вказана земельна ділянка (кадастровий номер 5921255100:02:018:0195) надана ОСОБА_1 у власність.
 
22.       Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29 серпня 2017 року земельна ділянка площею 0,0412 га з кадастровим номером 5921255100:02:018:0004 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Земельна ділянка площею 0,1084 га з кадастровим номером 5921255100:02:018:0005 (для ведення особистого селянського господарства), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .
 
23.       Згідно із висновком експерта від 18 грудня 2020 року № 1790/1836-1838 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 575/675/19 встановлено, що має місце перетин/накладання меж земельних ділянок, визначених правовстановлюючими документами, документацією із землеустрою на земельні ділянки та фактичним використанням цих земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 . Щодо земельних ділянок на АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 відсутні дані їх просторового розташування та конфігурації. Встановлена невідповідність розташування літньої кухні, сараю, гаражу  становить:  з  боку  садиби  НОМЕР_3 - 0,26-0,64 м,  з  боку  садиби  НОМЕР_4 - 0,62-0,37 м. Через ненадання на дослідження даних фактичного розташування та даних з Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок на АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 : проведення співставлення розташування інших будівель та споруд на цих земельних ділянках не видається за можливе; провести співставлення меж відповідних земельних ділянок на АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 не видається за можливе; не видається за можливе відповісти на питання: «Які варіанти порядку користування земельними ділянками (спільними межами земельних ділянок), розташованими на АДРЕСА_6 Сумської області, можливі відповідно до правовстановлюючих документів, технічної документації, інформації з Державного реєстру речових прав, земельного кадастру щодо будівель та споруд, земельних ділянок, розташованих за вказаними адресами?».
 
24.       Відповідно до повідомлення Охтирської районної державної адміністрації від 06 серпня 2021 року технічна документація земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у фондах архівного відділу відсутня. Також у документах архівного фонду Великописарівської селищної ради у рішеннях сесій та засідань виконкому за 2002 та 2013 роки відомості про надання дозволу на розробку технічної документації на землю та її затвердження на ім`я ОСОБА_3 відсутні.
 
25.       З повідомлення Державного архіву Сумської області від 06 серпня 2021 року слідує, що технічна документація на земельну ділянку, рішення про надання дозволу на її розробку та рішення про її затвердження, документація щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, державні акти на право приватної власності на землю на зберігання не находили, тому підтвердити факт передання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 ОСОБА_3 немає можливості.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
26.       У жовтні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 23 лютого 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Але після усунення недоліків касаційної скарги позивачка уточнила, що просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
27.       Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2023 року, після усунення недоліків, відкрите касаційне провадження у справі.
 
28.       Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.
 
29.       13 жовтня 2023 року справа розподілена колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
30.       З урахуванням змісту касаційної скарги ОСОБА_1 оскаржує зазначені судові рішення на підставі пунктів 1 та 4 (пункт 3 частини третьої статті 411) частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (в редакції, чинній на момент вчинення відповідних процесуальних дій, далі - ЦПК України).
 
31.       Позивачка вважає, що судами було необґрунтовано відхилене її клопотання про витребування та дослідження доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Вона вказує на те, що у відповідь на вимогу суду першої інстанції у цій справі щодо надання технічної документації з приводу встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_4 , яка знаходиться за відповідною адресою, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області відповіло про направлення цих документів на запит цього ж суду першої інстанції але у межах іншої судової справи. Однак суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання позивачки та не став витребувати їх копії з іншої цивільної справи.
 
32.       Також вона вважає, що в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц та № 514/1571/14-ц й від 18 квітня 2018 року у справі № 346/4408/15-ц, відповідно до якого стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною, а підписання акта погодження меж земельної ділянки не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.
 
33.       Верховний Суд не бере до уваги ті доводи, яким апеляційний суд вже надав належну оцінку і вони зводяться лише до незгоди особи з цими висновками, а також ті, які не стосуються касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у межах вимог, встановлених статтею 400 ЦПК України.
 
(2) Позиція інших учасників справи
 
34.       Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву; пояснень) на касаційну скаргу не скористалися.

 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
35.       Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
36.       Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України).
 
37.       Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
 
38.       Глава 5 ЦПК України присвячена врегулюванню питання доказів та доказування. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Оцінку доказів суд здійснює відповідно до статті 89 ЦПК України. Зокрема, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
 
39.       Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
 
40.       Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (згідно із частиною першою статті 110 ЦПК України).
 
41.       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).
 
42.       Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга статті 367 ЦПК України).
 
43.       Підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у певних випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (згідно із пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України). Також відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України - якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених, зокрема частиною третьою статті 411 ЦПК України.
 
44.       Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частини перша та друга статті 400 ЦПК України).
 
45.       Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
46.       При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (в актуальній редакції далі - ЦК України).
 
47.       Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 16 ЦК України).
 
48.       Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). Цьому кореспондує положення частини першої статті 155 Земельного кодексу України в редакції від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (в актуальній редакції далі - ЗК України), зокрема яка діяла на момент видачі спірного акта на землю.
 
49.       Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України).
 
50.       Абзаци третій та четвертий частини першої статті 6 Земельного кодексу України в редакції від 18 грудня 1990 року № 561-XII, яка діяла на момент прийняття спірного рішення виконкому (далі - ЗК України 1990), передбачав право громадян України на одержання у власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Згідно із частиною першою статті 17 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 ЗК України 1990, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 ЗК України 1990. Частина шоста статті 17 ЗК України передбачає, що ці земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір  (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.
 
51.       Право власності на землю або право користування наданою земельною  ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (частина перша статті 22 ЗК України 1990).
 
52.       Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними (частина перша статті 106 ЗК України в редакції, яка діяла на момент подачі позову у цій справі).
 
53.       У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (частини друга та третя статті 107 ЗК України в редакції, яка діяла на момент подачі позову у цій справі).
 
54.       Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України (частина перша статті 118 ЗК України).
 
55.       Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (абзац другий частини сьомої статті 118 ЗК України).
 
56.       Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (частина третя статті 125 ЗК України). Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 126 ЗК України).
 
57.       На момент відповідного затвердження позивачці технічної документації щодо її земельної ділянки та прийняття відповідного рішення про надання їй у власність земельної ділянки з кадастровим номером 5921255100:02:018:0195 діюча редакція статті 125 ЗК України передбачала, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.
 
58.       Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України в редакції, яка діяла на момент подачі позову у цій справі).
 
59.       Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 ЗК України в редакції, яка діяла на момент подачі позову у цій справі).
 
60.       Згідно із частиною другою статті 158 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент подачі позову у цій справі) виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.
 
61.       Відповідно до пункту 14 статті 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.
 
62.       Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами (частина перша статті 193 ЗК України в редакції, яка діяла на момент подачі позову у цій справі).
 
63.       Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом (абзаци перший та другий пункту 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (в актуальній редакції далі - Закон про ДЗК).
 
64.       У разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння (пункт 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону про ДЗК).
 
65.       У разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок (абзац три пункту 4 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону про ДЗК).
 
66.       Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача (частини перша та друга статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій»).
 
67.       Складання державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю та на право постійного користування землею при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і товариствам громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією (пункт 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647 (в актуальній редакції далі - Інструкція).
 
68.       Відповідно до пункту 1.14 Інструкції довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або користувачу земельної ділянки, про що складається відповідний акт. Власник або користувач земельної ділянки попереджається про відповідальність за порушення чи знищення вказаних знаків.
 
69.       Межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості (пункт 2.3 Інструкції).
 
70.       Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив`язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі або до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки (пункт 2.4 Інструкції).
 
71.       Державна реєстрація державних актів, що посвідчують право приватної власності на землю або право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) здійснюється районною, міською, селищною, сільською радою (пункт 3.3 Інструкції).
 
72.       Державні акти, що посвідчують право приватної власності на землю, реєструються у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю (пункт 3.5 Інструкції).
 
73.       Відповідно до аргументів позову позивачка звернулась до суду з вимогою про скасування спірного рішення виконкому та спірного акту на землю з метою захистити своє право на власну земельну ділянку, щодо меж якої експертизою встановлене перетин/накладання з межами іншої земельної ділянки, наданої у власність на підставі спірного рішення виконкому, право власності на яку іншої особи підтверджується спірним актом на землю.
 
74.       Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, які не спростовуються позивачкою, спірний акт на землю стосується не тільки земельної ділянки з кадастровим номером 5921255100:02:018:0004, а й земельної ділянки з кадастровим номером 5921255100:02:018:0005.
 
75.       Вирішення спору про частково накладення земельних ділянок не може зводитись до намагання позбавити взагалі одну із сторін права на всю її земельну ділянку, чи на декілька земельних ділянок.
 
76.       Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин цієї справи спірне рішення виконкому та спірний акт на землю самі по собі не перешкоджають праву позивачки користуватися та розпоряджатися своїм майном, усунути відповідну проблему, яка виникла. Межі земельної ділянки сусідки після 2002 року могли змінюватись відповідно до різних правочинів, ділення земельної ділянки тощо, у тому числі відповідно до технічних помилок у землевпорядній документації щодо неї, але позивачка дійсно не надала доказів того, що визначення земельної ділянки сусідки саме у 2002 році у спірному акті на землю могло спричинити відповідну проблему, оскільки відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, підтверджених самою позивачкою, їй технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки позивачки в натурі (на місцевості) затверджено лише 18 жовтня 2017 року, що стало підставою для рішення про надання відповідної конкретно визначеної земельної ділянки з кадастровим номером. У касаційній скарзі позивачка стверджує, що акт погодження меж земельної ділянки сусідки, у оформленні якого вона не брала участі, у якому вказане її попереднє прізвище та зроблений кимось іншим погоджувальний підпис від її імені, складений 16 жовтня 2013 року. Безпосередньо спірний акт на землю не суперечить спірному рішенню виконкому ані з точки зору цільового призначення земельної ділянки сусідки, ані з точки зору її площі.
 
77.       Як встановлено судами попередніх інстанцій у Державному архіві Сумської області відсутній перелік документації по земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 та має накладання/перетин із земельною ділянкою позивачки. Однак судами також встановлено, що його земельна ділянка має окремий кадастровий номер та обліковується у Державному земельному кадастрі. Сам лише факт того, що відповідні документи не були передані у архів не означає відсутність права особи на відповідну земельну ділянку та підставу для скасування цього права, так само як і те, що через це відбулось накладання земельних ділянок. Це питання є предметом окремого дослідження щодо перевірки належного виконання своїх функцій відповідними землевпорядними організаціями, державними органами та органами місцевого самоврядування, але воно не стосується предмету спору, оскільки факт виникнення зазначеного накладання/перетинання земельних ділянок у результаті оформлення спірного акта на землю не доведений та не встановлений судами попередніх інстанцій, а спірне рішення виконкому передбачає виділення земельних ділянок відповідно до умов законодавства як позивачці, так й її відповідній сусідці, встановлює лише загальну площу цих земельних ділянок, а не їх межі на місцевості.
 
78.       Суди попередніх інстанцій, попри обмежене пояснення мотивів своїх висновків, правильно дійшли висновку про те, що накладання/перетинання земельних ділянок осіб не означає незаконність рішення виконавчого органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок відповідно до умов законодавства цим особам, перетинання земельних ділянок яких встановлене в результаті співставлення землевпорядної документації з їх виділення у натурі на місцевості. Це стосується й спірного акта на земельну ділянку відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин у цій справі.
 
79.       Зазначені висновки лише підтверджує правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду, на які посилається позивачка у своїй касаційній скарзі, оскільки підписання акта погодження меж земельної ділянки, які до того ж оформлені після прийняття спірного рішення виконкому та видачі спірного акта на землю, самостійного значення не мають з точки зору виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Тому відсутні підстави для висновку щодо невідповідності оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції зазначеному правовому висновку Верховного Суду.
 
80.       Відповідно до встановлених обставин справи відповідач оскаржуваним рішенням та актом не порушували права позивачки, але суди попередніх інстанцій без спростування факту накладення/перетинання земельних ділянок, визначеного у зазначеній експертизі, безпідставно вказали на відсутність порушеного права позивачки як такого. Такий висновок є передчасним та необґрунтованим. Відсутність підстав для задоволення позовних вимог, сформульованих позивачкою у цій справі, пов`язана з недоведеністю факту виникнення відповідного накладення/перетинання земельних ділянок у зв'язку із прийняттям спірного рішення виконкому та видачею спірного акта на землю, а не з фактом відсутності відповідного накладення/перетинання земельних ділянок на момент звернення позивачки до суду у цій справі та спору суміжних землевласників цих земельних ділянок з приводу цього. Саме тому дослідження судами попередніх інстанцій у цій справі технічної документації з приводу встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_4 , яке відбулось після прийняття спірного рішення виконкому та видачі спірного акту на землю, є надмірним з точки зору вирішення сформульованих позивачкою саме у цій справі позовних вимог, що вказує на відсутність підстав для застосування пункту частини третьої статті 411 ЦПК України до дій судів попередніх інстанцій.
 
81.       Відповідно до зазначених вище норм законодавства передбачені механізми розв'язання спору суміжних землевласників щодо накладення/перетинання їх земельних ділянок. У разі необхідності реалізації цих механізмів із залученням суду вирішення такого спору у судовому порядку передбачає, що сторонами у цьому спорі будуть саме суміжні землевласники. Верховний Суд звертає увагу, що позивачка вже звернулася до суду з позовом до власників земельних ділянок, які межують із її земельною ділянкою, щодо вирішення проблеми накладання/перетинання цих земельних ділянок, що встановлено відповідною експертизою, у справі № 575/675/19.
 
82.       Враховуючи зазначене, за своєю суттю резолютивна частина оскаржуваних судових рішень не підлягає зміні, але мотиви цих рішень мають бути змінені відповідно до викладеного вище.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
83.       Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
84.       Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 ЦПК України межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України).
 
85.       Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).
 
86.       На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи, висновків судів попередніх інстанцій Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовільнити касаційну скаргу позивачки - змінити мотивувальну частину оскаржуваних судових рішень на мотиви, викладені у цій постанові.
 
(2.2) Щодо судових витрат
 
87.       Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
88.       Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
 
89.       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
 
90.       Враховуючи характер часткового задоволення касаційної скарги позивача та зміни оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд керуючись вимогами статті 141 ЦПК України дійшов висновку, що не в праві покладати відшкодування судових витрат на відповідачів у справі. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на позивачку.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 .
 
2. Змінити мотиви постанови Сумського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року та рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 23 лютого 2022 року з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                    В. В. Пророк

                                                                                                                      А. І. Грушицький

                                                                                                                      С. О. Карпенко

                                                                                                                      І. В. Литвиненко

                                                                                                                      Є. В. Петров