ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 700/408/20
провадження № 51-3909км23  
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
засудженого                                   ОСОБА_6 ,
                                                                 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого 
ОСОБА_6 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
 
Покладено на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3  ст. 76 КК.
 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
 
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 18 квітня 2023 року вирок місцевого суду  залишив без змін. 
За вироком суду  ОСОБА_6 , у 2015 році у невстановлений слідством день та час, шляхом знахідки, під час пошуку металів за допомогою металошукача в Лисянському районі Черкаської області, знайшов гільзу артилерійського снаряду часів ВВВ, в якій знаходилась речовина зовні схожа на порох, яку останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій переніс до свого домоволодіння, дістав із вище вказаного боєприпасу речовину зовні схожу на порох, та помістив до двох металевих банок, та незаконно залишив зберігати в приміщені дровника у металевому дров`яному котлі.
Крім цього, в 2015 році у невстановлений слідством день та час, шляхом знахідки, під час пошуку металів за допомогою металошукача в Лисянському районі Черкаської області, знайшов гільзу артилерійського снаряду часів ВВВ, в якій знаходилась речовина зовні схожа на порох, яку останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переніс до свого домоволодіння, дістав із вище вказаного боєприпасу речовину зовні схожу на порох, та помістив до поліетиленового пакету, де незаконно залишив зберігати в приміщені дровника у металевому дров`яному котлі.
Також, весною 2019 року у невстановлений слідством день та час, шляхом знахідки, під час пошуку металів за допомогою металошукача в Лисянському районі Черкаської області, знайшов боєприпаси часів ВВВ, під час знешкодження яких він дістав із вище вказаних боєприпасів речовину зовні схожу на порох, яку, усвідомлюючи протиправність своїх дій, помістив до металевої банки, переніс до свого домоволодіння, та незаконно залишив зберігати в приміщені майстерні, у металевому сейфі.
Далі, в третій декаді лютого 2020 року, шляхом знахідки, під час пошуку металів за допомогою металошукача на польовій ділянці між с. Журжинці та смт. Лисянка, Лисянського району, Черкаської області, знайшов гільзу артилерійського снаряду 45 калібру часів ВВВ, в якій знаходилась речовина зовні схожа на порох, яку останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій, переніс до свого домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та помістив її зберігати в приміщені гаражу.
25 березня 2020 року під час санкціонованого обшуку території домоволодіння ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено: 
-         в приміщені гаражу, гільзу артилерійського снаряду 45 калібру часів ВВВ із сухою речовиною, масою 322,21 г., яка згідно висновку експерта № 5/46 від 08 травня 2020 року являється одноосновним нітроцелюлозним (бездимним) порохом;
-         в приміщені майстерні у металевому сейфі, було виявлено та вилучено металеву банку із сухою речовиною, масою 69,4 г., яка згідно висновку експерта № 5/45 від 23 квітня 2020 року являється одноосновним нітроцелюлозним (бездимним) порохом "4/7";
-         в приміщені дровника у металевому дров`яному котлі, було виявлено та вилучено дві металеві банки із сухою речовиною, загальною масою 604,59 г., та поліетиленовий пакет із речовиною зовні схожою на порох, масою 705 г. 
Згідно висновків експертиз вилучені речовини є одноосновним нітроцелюлозним (бездимним) порохом. 
Виявлений і вилучений під час обшуку порох, ОСОБА_6 зберігав без належного на те законом дозволу.
Вказані дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК, як незаконне придбання та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
Вимоги та доводи, викладені у касаційній скарзі
У касаційній скарзі засуджений,порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень та просить кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів, викладених у судових рішеннях обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. 
 
На обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що відсутність спеціального закону, який би регламентував порядок поводження з вогнепальною зброєю, і регулювання цих питань лише підзаконним нормативно-правовим актом Міністерства внутрішніх справ України, не дає правових підстав для притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК.
 
Вказує на те, що вирок місцевого суду ухвалений незаконним складом суду оскільки суддя місцевого суду ОСОБА_7 , яка розглядала кримінальне провадження стосовно нього, була підозрюваною у кримінальному провадженні стосовно неї за ч. 2 ст. 343 та ч. 2 ст. 387 КК. 
 
Посилається на те, що висновок про його винуватість не ґрунтується на достовірних, належних та допустимих доказах, а вибухові речовини йому підкинули.  
 
Також звертає увагу, що місцевий суд безпідставно прийняв  рішення про знищення речових доказів, зокрема штик-ножа та шаблі, які дійсно були вилучені під час обшуку, однак згідно висновків експертиз вони не є холодною зброєю та не є предметами обвинувачення у цьому кримінальному провадженні. Вказані речі належать йому особисто і є для нього цінними. 
 
Позиції учасників судового провадження у судовому засіданні
 
Засуджений ОСОБА_6 просив касаційну скаргу задовольнити.
 
Прокурор просив частково задовольнити доводи касаційної скарги засудженого, виключити із резолютивної частини вироку місцевого суду посилання на знищення речових доказів, зокрема штик-ножа та шаблі. В іншій частині вирок суду та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни. 
 
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. 
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, позицію прокурора та перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, дослідивши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов висновків, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.
 
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судами нижчих інстанцій, оскільки виступає судом права, а не факту.
 
Доводи засудженого  щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Як убачається з вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 
ст. 263 КК, зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, що належать до предмета доказування, які підтвердженона ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказах з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, оціненими відповідно до правил 
ст. 94 цього Кодексу. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку. Обвинувачення засудженому сформульовано на підставі фактичних обставин кримінального правопорушення, установлених судом згідно з вимогами ст. 91 КПК. Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК і є обґрунтованим. 
 
Не погоджуючись з вироком місцевого суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, непричетності до інкримінованого кримінального правопорушення,  які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі. 
 
Суд апеляційної інстанції у межах своїх повноважень і з дотриманням вимог                                ст. 404 КПК розглянув апеляційну скаргу засудженого на вирок місцевого суду, дав в ухвалі на виконання положень ст. 419 цього Кодексу вмотивовані відповіді.
 
В тому числі, отримали належну перевірку доводи сторони захисту про непричетність до інкримінованого кримінального правопорушення.
Так, обґрунтовуючи свої висновки в частині доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суди зважили на фактичні дані протоколу обшуку від 25 березня 2020 року, який був проведений в домоволодінні, яким користується ОСОБА_6 . Згідно якого останній добровільно видав 248 предметів, які за зовнішніми ознаками схожі на патрони. Крім цього під час проведення обшуку в різних частинах домоволодіння виявлено і вилученого речовини чорного кольору в різній кількості, які зовні схожі на порох.
Згідно фактичних даних висновків судових вибухо-технічних експертиз вилучені у ОСОБА_6 , 25 березня 2020 року речовини чорного кольору в різній кількості є нітроцелюлозним (бездимним) порохом, гільза артилерійського снаряду 45 калібру часів Великої вітчизняної війни із сухою речовиною маса якої становить 322,21 г. і нітроцелюлозним (бездимним) порохом.
Окрім цього, судами взято до уваги показання свідків ОСОБА_8 та 
ОСОБА_9 , які були в якості понятих під час проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_6 та підтвердили обставини видачі патронів і виявлення та вилучення в різних частинах домоволодіння вибухових речовин.
Будь-яких даних про те, що виявлені під час проведення обшуку у домоволодінні ОСОБА_6 вибухові речовини, патрони та гільза артилерійського снаряду 45 калібру часів ВВВ із сухою речовиною, були підкинуті сторонніми особами, матеріали кримінального провадження не містять. Також, ОСОБА_6 в своїх показаннях повідомляв про те, що добровільно видав працівникам поліції патрони, які зберігав з метою подальшої здачі на металолом. Крім цього він не заперечував, що у нього був виявлений порох, який на його переконання був мисливським.
Також, необґрунтованими є доводи засудженого про те, що відсутній спеціальний закон, який регулює порядок поводження зі зброєю, а тому у його діях немає складу кримінального правопорушення,  передбаченого  за ч. 1 ст. 263 КК.
Питання відповідальності за цією нормою КК було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у своєму рішенні від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16) зазначила:
Об`єктивну сторону злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК, утворює носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв (далі - зброя) без передбаченого законом дозволу. Конструкція наведеної правової норми є бланкетною, тобто містить відсилання до спеціального закону, яким установлено одержання дозволу на зазначені вище дії.
Поняття«закон» на нормативному рівні не визначено. У теорії права існують два основних підходи до визначення цього терміна, що ґрунтуються на широкому та вузькому розумінні його змісту.
У вузькому значенні законом є письмовий нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України або всеукраїнським референдумом, підписаний та оприлюднений у порядку, встановленому Конституцією України та Законом України «Про регламент Верховної Ради України».
У широкому значенні поняття «закон» охоплює все законодавство і включає як закони у вузькому розумінні, так і підзаконні нормативно-правові акти - постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств та інших органів виконавчої влади тощо.
У КК термін «закон» використовується як у широкому, так і у вузькому значенні.
Якщо в КК поняття «закон» вжито у вузькому розумінні, нормативно-правовий акт конкретизується - обов`язково зазначається назва закону або ж за словом «закон» слідує слово «України».
Коли ж у тексті КК слово «закон» вживається лише як узагальнююче поняття, воно використовується у широкому значенні, тобто може охоплювати як власне закони, так і інші акти чинного законодавства.
У такому значенні слово «закон» вжито у статті 263 КК. У розумінні цієї статті «передбаченим законом дозволом» на поводження зі зброєю варто вважати дозвіл, що може бути встановлений будь-яким нормативно-правовим актом, у тому числі підзаконним.
Виходячи зі змісту статті 92 Конституції України правовий режим обігу зброї не належить до кола питань, які визначаються виключно законами України, тобто законами у вузькому розумінні.
Порядок поводження зі зброєю, в тому числі підстави і процедуру одержання спеціальних дозволів на її придбання, носіння і зберігання, на даний час установлено Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576 з наступними змінами та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622.
Зазначені Положення та Інструкція, зміст яких не суперечить Конституції України та іншим нормативно-правовим актам вищого рівня, у контексті застосування статті 263 КК і охоплюються поняттям «закон».
Зміст і призначення закріпленої у статті 263 КК кримінально-правової заборони полягає насамперед у захисті суспільства й держави від найтяжчих насильницьких злочинів, умови для вчинення яких створює неконтрольований обіг зброї. Такі злочинні діяння є особливо небезпечними, адже ставлять під загрозу життя і здоров`я невизначеного кола осіб. Натомість згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей. З огляду на викладене, поводження з вогнепальною зброєю як предметом, пов`язаним із підвищеними ризиками, вимагає державного регулювання у спеціальнодозвільний спосіб.
Водночас закону у вузькому розумінні, який би регулював питання, пов`язані з обігом зброї, в Україні станом на сьогодні не прийнято. За таких обставин критерієм законності/незаконності поводження із зазначеними предметами є дотримання/недотримання вимог, установлених Інструкцією та Положенням.
За умови ж застосування вузького підходу до розуміння поняття «закон» у статті 263 КК всі дозволи на зброю, що були видані і видаються на підставі Інструкції та Положення, не вважатимуться передбаченими законом, а всі без винятку дії щодо зброї, в тому числі санкціоновані відповідними дозволами, набудуть протиправного характеру. Або ж межу між законним і незаконним поводженням із цими предметами буде втрачено, абсолютно весь обіг зброї, здійснюваний до прийняття спеціального закону як акта парламенту, опиниться поза сферою юридичного регулювання і фактично стане вседозволеним, що є несумісним із верховенством права й іншими принципами правової держави.
Зазначені вище аргументи підсилюються тією обставиною, що поняття вогнепальної зброї охоплює не лише мисливську і спортивну зброю, а й бойову: як стрілецьку, так і гранатомети, а також важке артилерійське озброєння (міномети, гармати, гаубиці, реактивні системи залпового вогню тощо). З огляду на викладене, з урахуванням суспільно-політичної обстановки в Україні, вільний обіг зброї може унеможливити належне виконання державою свого міжнародного зобов`язання щодо захисту права людини на життя, гарантованого статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Разом з тим відсутність закону як акта парламенту, що визначав би порядок поводження зі зброєю, не означає правомірності такого поводження. За наведених обставин притягнення до кримінальної відповідальності за статтею 263 КК не призведе до погіршення правового становища осіб, котрі не мали жодного дозволу на зброю (ні встановленого законом у вузькому розумінні, ні передбаченого підзаконним нормативно-правовим актом), порівняно із ситуацією, якби такий дозвіл вимагався джерелом права вищого рівня - законом.
Застосування бланкетної норми статті 263 КК у взаємозв`язку з правилами, викладеними у Інструкції та Положенні, не суперечить вимогам статті 7 Конвенції, пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України щодо застосування кримінальної відповідальності, зокрема вирішення питання про злочинність діяння, лише на підставі закону.
Зміст бланкетної диспозиції статті 263 КК полягає у встановленні переліку дій щодо зброї, які за умови відсутності передбаченого законом дозволу визнаються злочинами. Вимоги Інструкції та Положення доповнюють зазначену кримінально-правову заборону детальною регламентацією підстав і процедури одержання дозволу, тобто встановлюють спеціальні критерії його законності. Таким чином, зазначені підзаконні нормативно-правові акти конкретизують зміст відповідних положень КК, проте не підміняють їх як підставу кримінальної відповідальності.
Норми Інструкції та Положення, оприлюднених в установленому законом порядку, чітко визначають умови, за яких придбання, зберігання, носіння та інші дії щодо зброї санкціонуються державою і таким чином набувають правомірного характеру. З положень частини першої статті 263 КК особа має можливість з достатньою точністю наперед передбачити, що за відсутності дозволу наведені дії становитимуть злочин і спричинять передбачені цим Кодексом правові наслідки.
З огляду на викладене, зміст диспозиції ст. 263 КК узгоджується з такими критеріями якості закону, як доступність і передбачуваність.
Колегія суддів погоджується з такими висновками Великої Палати Верховного Суду та не знаходить підстав для ініціювання відступу від них, а тому вважає, що ОСОБА_6 своїми діями, які виразились у незаконному придбанні та зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК.
Доводи засудженого про те, що вирок місцевого суду ухвалений незаконним складом суду, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ст. 75 КПК факт наявності підозри судді або судді у складі суду в іншому кримінальному не є обставиною, яка виключає участь цього судді в кримінальному провадженні   
 
Інші доводи засудженого, що стосуються переоцінки фактичних обставин подій, повноти дослідження доказів та їх достовірності, Суд не бере до уваги, оскільки вони не є предметом касаційного розгляду згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 , які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено і касаційна скарга засудженого їх не містить.
 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
 
Разом з цим, доводи засудженого щодо безпідставного знищення шаблі і штик-ножа, є обґрунтованими.
 
Статтею 98 КПК визначено, що  речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. 
Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 9 ст. 100 КПК  майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
За матеріалами  кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у придбанні та зберіганні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. 
Будь-яких посилань на незаконне носіння, виготовлення, ремонт або збут кинджалів, фінських ножів, кастетів чи іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу обвинувачення стосовно ОСОБА_6 не містить.
Згідно висновків експертиз від 21 квітня 2020 року №1/639 та 29 квітня 2020 року №1/638 вилучені під час обшуку у домоволодінні ОСОБА_6 шабля і штик-ніж не є холодною зброєю.            
Крім цього, відповідно до розписки від 12 травня  2020 року ОСОБА_6 отримав від слідчого у кримінальному провадженні шаблю і штик-ніж. 
 
В судовому засіданні ОСОБА_6 посилався на те, що вказані предмети є для нього цінними.
 
За таких обставин рішення місцевого суду про знищення штик-ножа і шаблі не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та законі, а тому вони підлягають залишенню у володінні ОСОБА_6 .
 
В зв`язку з цим судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні, а із резолютивної частини вирокуГородищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2022 року виключенню рішення про знищення речових доказів, а саме штик-ножа та шаблі.
 
Зважаючи на викладене, оскаржувані судові рішення належить змінити на підставі   п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК. Разом з тим правових підстав для скасування судових рішень, як про це йдеться в касаційній скарзі засудженого, Суд не встановив. Тому подану касаційну скаргу необхідно задовольнити частково. 
 
Керуючись статтями 369, 376, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
 
Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2022 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у кримінальному провадженні стосовно  ОСОБА_6 змінити.
 
Виключити із резолютивної частини вироку Городищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2022 року рішення про знищення речових доказів, а саме штик-ножа та шаблі.
 
Речові докази: штик-ніж та шаблю залишити у володінні  ОСОБА_6 .
 
В іншій частині судові рішення залишити без зміни.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                              ОСОБА_3