ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6700/23 Справа № 202/4443/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року                                                        
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
        головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Драгомерецької А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в особі опікуна ОСОБА_2 -адвоката  Карлаш І.А. на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , яка дії в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання ордеру на зайняття житлового приміщення недійсним, виселення, визнання права користування житловим приміщенням, вселення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

27 липня 2018 року ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з зазначеним позовом.
В обґрунтування посилалася на те, що з 2008 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у кімнаті АДРЕСА_1 , котру ОСОБА_5 займав на підставі ордера. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 вона і ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_4 останній помер. Вона зі своєю донькою залишилася проживати в спірній кімнаті гуртожитку, оскільки іншого житла вони не мають.Однак 08.06.2018 року працівники КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради виселили їх із застосування фізичної сили; виставили їх особисті речі; змінили замки на вхідних дверях, в результаті чого вона не може потрапити до житла. Позивач вважає, що вона з донькою набули право користування спірною кімнатою, оскільки були вселені в неї як члени сім`ї наймача ОСОБА_5 . З огляду на те, що їх з донькою виселення було протиправним, ОСОБА_3 вважає вселення ОСОБА_4 незаконним, адже спірну кімнату неможна вважати вільною. 
Уточнивши позов, просила визнати за нею та її донькою право користування кімнатою АДРЕСА_1 ; вселити її та доньку у вказану кімнату; зобов`язати Дніпровську міську раду укласти з нею договір найму цієї кімнати; визнати недійсним та скасувати ордер серії НА №305, виданий 08.06.2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 на зайняття цієї кімнати; визнати недійсним типовий договір найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра від 14.06.2018 року №51006136, укладений між КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради і ОСОБА_4 на зайняття кімнати НОМЕР_2, виселити ОСОБА_4 з указаної кімнати без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним ордер серії НА №305, виданий 08.06.2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 на зайняття жилої площі 11,3 кв.м. у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_3 , яка дії в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування кімнатою НОМЕР_2 жилою площею 11,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_3 . В іншій частині вимог ОСОБА_3 відмовлено.
Стягнуто з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Стягнуто з Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1409, 60 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 померла.
Розпорядженням голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від   07 червня 2022 року № 101-р встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_1 , 2009 року народження, та призначено ОСОБА_7 її опікуном.
В апеляційній скарзі представник позивача просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення цих вимог. Вважав, що судом першої інстанції нечітко сформульовано про визнання права користування кімнатою за позивачем. З моменту виселення вона втратила можливість потрапити в кімнату, адже замки були змінені. Зазначала, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у скасуванні розпорядження про надання ордеру та договору найму кімнати в гуртожитку. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року  апеляційну скаргу представника позивача задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року в частині визнання права користування житловим приміщенням змінено, шляхом визнання права користування кімнатою АДРЕСА_1 , також за ОСОБА_1 . Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про вселення, про визнання розпорядження про надання ордеру на зайняття житлового приміщення та типового договору найму недійсним скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення. Вселено ОСОБА_1 в кімнату АДРЕСА_1 . Визнано недійсним та скасовано розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 07 червня 2018 року № 472 про надання ордеру на зайняття ОСОБА_4 кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано недійсним та скасовано типовий договір найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра від 14 червня 2018 року № 51006136, укладений між КП «Жилсервіс-5» та ОСОБА_4 на зайняття кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .     В іншій оскаржуваній частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 30 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року скасовано з тих підстав, що відповідач  ОСОБА_4  не був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 -адвокат  Карлаш І.А .Від ОСОБА_4 надійшла заява про слухання справи у його відсутність,інші учасники про час та місце розгляду спраив повідомлені належним чином,про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення повітсок та довідка про доставку електронного листа.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В частині задоволених позовних вимог, а також в частині вимог про виселення ОСОБА_4 , рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не ревізується.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
   Задовольняючи частково позовні вимоги,суд першої інстанції виходив із того, що позивач набула право користування спірною кімнатою АДРЕСА_1 , оскільки у 2008 році вона вселилася в спірну кімнату в гуртожитку як член сім`ї наймача ОСОБА_5 , проживала і користувалась нею на законних підставах; ІНФОРМАЦІЯ_6 в них народилася донька, 14 лютого 2014 року укладено шлюб між ОСОБА_5 і 
ОСОБА_3 , остання продовжувала проживати в цій кімнаті разом з донькою і після смерті ОСОБА_5 . Відтак, ордер серії АА № 305 на право на зайняття житлової площі 11,3 кв. м у кімнаті АДРЕСА_1 виданий Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 в порушення житлових прав ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , 2009 року народження, тому він підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 59 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), а за позивачем підлягає визнанню право користування спірною кімнатою.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 в частині реєстрації позивача з донькою за спірною адресою і зобов`язання Дніпровської міської ради укласти договір найму спірної кімнати гуртожитку, вселення суд першої інстанцій виходив із того, що вони є передчасними, та зазначив про те, що рішення суду про визнання за позивачем, яка дії в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , права користування кімнатою № 136 жилою площею 11,3 кв. м в будинку АДРЕСА_3 , є підставою для її вселення в зазначену кімнату. Доказів про те, що особисто ОСОБА_4 перешкоджав позивачеві проживати в цій кімнаті не встановлено, в спірній кімнаті цей позивач не проживає.
Також відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 07 червня 2018 року № 472 про надання ордера на зайняття кімнати в гуртожитку ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що це розпорядження є актом, який втрачає свою дію відразу після видачі ордера, а тому не може бути скасовано чи визнано недійсним.
Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування типового договору найму спірного житлового приміщення від 14 червня 2018 року № 51006136, укладеного між КП «Жилсервіс-5» і ОСОБА_4 , суд першої інстанції виходив із того, що після визнання недійсним ордеру серії НА №305, виданого 08 червня 2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 на зайняття жилої площі 11,3 кв. м у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , цей типовий договір автоматично втрачає силу, а відносини сторін за цим договором припиняються.
Проте повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може.                    
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з ордером від 28.10.2002 року №195, виданим Дніпропетровський домобудівельним комбінатом РБЕУ «Наш дім», ОСОБА_5 надано в користування кімнату АДРЕСА_4 загальною площею16.8 кв.м., житловою площею 11,3 кв.м., в якій він зареєстрований з 19.11.2002 року (а.с. 40т.1).
Відповідно до довідки КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 26.09.2018 року за вказаною адресою ОСОБА_5 був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 у КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради з моменту прийняття гуртожитку на баланс підприємства. З 01.11.2017 року особовий рахунок закритий на підставі акта майстра дільниці ОСОБА_8 про смерть ОСОБА_5 (а.с.41т.1).
Встановлено, що ОСОБА_5 і позивач ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ) є батьками ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15т.1).
Також встановлено, що ОСОБА_3 у 2008 році вселилася в спірну кімнату гуртожитку до ОСОБА_5 на правах дружини; останні вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, у грудні 2009 року в них народилася донька. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_7 
14.02.2014 року між ОСОБА_5 і позивачем Індустріальний відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис №72 (а.с.14 т.1).
Згідно з довідкою КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 18.12.2017 року №4299 ОСОБА_3 була зареєстрована по АДРЕСА_5 і знята з реєстрації 24.02.2017 року (а.с.16 т.1).
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер (а.с. 17 т.1). На день смерті останній був зареєстрований і проживав у кімнаті АДРЕСА_1 .
Відповідно до розпорядження департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 07.06.2018 року №472 про надання житлової площі та реєстрації в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра надано дозвіл ОСОБА_4 зі складом родини - одна особа на зайняття житлової площі та реєстрації в кімнаті НОМЕР_2 у гуртожитку комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_3 , житловою площею 11.3 кв.м.(а.с.137 т.1).
Відповідно до ордера серії АА №305, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради ОСОБА_4 надано право на зайняття житлової площі 11,3 кв.м. у кімнаті АДРЕСА_1 (а.с.98 т.1).
14.06.2018 року між КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради і ОСОБА_4 укладено типовий договір №51006136 найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра (а.с. 99 т.1).
Відповідно до картки реєстрації особи, ОСОБА_4 зареєстрований за спірною адресою з 25.06.2018 року. Фактично ж відповідач ОСОБА_4 за вказаною адресою не проживає.
Згідно зі свідоцтвом про смерть від 08 квітня 2022 року позивач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Розпорядженням Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 07 червня 2022 року № 101-р над ОСОБА_1 встановлено опіка та опікуном призначено ОСОБА_2 .
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду.
Зазначені положення Конституції кореспондуються з положенням ч. 5 та 6 ст. 9 ЖК України.
Положенням ст. 127,128,129 ЖК України встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жила проща в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї право користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживає чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй в цьому.
Встановлено, що ОСОБА_3 у 2008 році вселилася в спірну кімнату гуртожитку до ОСОБА_5 на правах дружини, останні вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, у грудні 2009 року в них народилася донька,тобто вона правомірно вселилась до кімнати як член сім`ї померлого наймача ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вона разом з дитиною на законних підставах набула право користування спірною кімнатою, що забезпечує останню гарантіями, передбаченими статтею 8 Конвенції, та захищає від невиправданого втручання у її право на повагу до житла в світлі практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 1 ст. 9 ЖК України визначено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.
Відповідно до положень ст.117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.
В абзаці четвертому пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року роз`яснено, що якщо за ордером, виданим з порушеннями, зазначеними у ст. 59 ЖК, особи, які одержали його, не вселялися, суд вирішує питання лише про визнання ордера недійсним.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що ордер серії АА №305 на право на зайняття житлової площі 11,3 кв.м у кімнаті АДРЕСА_1 виданий Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 в порушення житлових прав ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах і інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 , 2009 року народження, а тому підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.59 ЖК України. За позивачем слід визнати право користування кімнатою НОМЕР_2 жилою площею 11,3 кв.м в будинку АДРЕСА_3 .
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом було визнано за ОСОБА_3 , яка діяла в своїх інтересах і в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 право користування спірною кімнатою в гуртожитку. Разом з тим, буквальне формулювання резолютивної частини рішення вказує на те, що фактичне право користування кімнатою було визнано лише за ОСОБА_3 , а не за її донькою ОСОБА_1 , тобто в рішенні немає чіткого формулювання про визнання права користування кімнатою за ОСОБА_1 , що унеможливлює використання цього рішення суду останньою.
Колегія суддів звертає увагу, що позовні вимоги зазначені саме про визнання права користування кімнатою в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , про обґрунтованість таких вимог зазначено судом першої інстанції, проте помилково сформовано висновок суду, без зазначення конкретного формулювання резолютивної частини рішення. Вказані доводи заслуговують на увагу.
Вказані доводи , а також доводи щодо вселення позивачів до кімнати заслуговують на увагу.
З моменту виселення позивачі втратили будь-які можливості потрапити в кімнату, адже замки були змінені, а кімната передана в користування іншій особі. Вказане підтверджували свідки в суді першої інстанції, а також наявний в матеріалам справи відеозапис про їх виселення (том 1 а.с.117). Крім того, відповідачі не визнали позов та заперечували щодо права позивачів на користування квартирою, з огляду на зазначене є всі правові підстави для вселення ОСОБА_1 до кімнати.
Крім того, помилковими є висновки суду першої інстанції щодо відмови в скасуванні договору найму та розпорядження про надання ордеру.
Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено "автоматичне" скасування рішення про видачу ордера на заняття житлового приміщення у разі визнання недійсним самого ордеру. Також є вірним посилання апелянта, що фактично міська рада на підставі зазначеного розпорядження може повторно видати інший ордер, що може невілювати ефективність судового захисту прав позивача. З цих же підстав не може залишатися в силі договір найму спірного житлового приміщення, що укладений між "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради та ОСОБА_4 ..
Враховуючи, що судом першої інстанції встановлено недійсність ордеру серії НА №305, який виданий 08.06.2018 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради на ім`я ОСОБА_4 на зайняття жилої площі 11,3 кв.м. у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , для захисту інтересів неповнолітньої дитини, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими позовні вимоги про визнання недійсним та скасування розпорядження Департаменту житлового господарства ДМР від 07.06.2018 № 472 про надання ордеру на заняття кімнати в гуртожитку ОСОБА_4 та
типового договору найму житлового приміщення у гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра №51006136 від 14.06.2018 року, укладеного між КП "Жилсервіс-5" ДМР та ОСОБА_4 на заняття квартири в гуртожитку, а висновки суду першої інстанції щодо автоматичного скасування договору найму та розпорядження, помилковими.
Посилання апелянта на те, що суд незаконно відмовив в частині позовних вимог щодо реєстрації позивачів та укладання договору найму, колегія суддів відхиляє, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції такі вимоги є передчасними, а дане судове рішення, яким визнано право на користування спірною житловою площею, є підставою для укладання договору найму та реєстрації ОСОБА_1 в спірному приміщенні.
З урахуванням вказаного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визнання права користування житловим приміщенням, а також скасуванню в частині відмови у вселенні й визнання недійсним та скасування розпорядження та типового договору найму з прийняттям нового рішення про задоволення цих позовних вимог.
В іншій оскарженій частині частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в особі опікуна ОСОБА_2 -адвоката  Карлаш І.А. задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року в частині визнання права користування житловим приміщенням змінити, шляхом визнання права користування кімнатою в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , також за ОСОБА_1 .
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року в частині відмови в задоволені позовних вимог про вселення, про визнання розпорядження про надання ордеру на зайняття житлового приміщення та типового договору найму недійсним скасувати. 
Вселити ОСОБА_1 в кімнату в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнати недійсним та скасувати розпорядження Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 07.06.2018 р. №472 про надання ордеру на заняття кімнати в грутожитку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 .
Визнати недійсним та скасувати типовий договір найму житлового приміщення у гуртожитках комунальної власності територіальної громади м. Дніпра №51006136 від 14.06.2018 року, укладений між КП "Жилсервіс-5" Дніпровської міської ради та ОСОБА_4 на заняття кімнати в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року в іншій оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 21 листопада 2023 року.

Судді: