ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/11113/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач), суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/11113/23 (суддя 1-ї інстанції Сліпець Н.Є.) за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
23.05.2023 позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив суд:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 35 952 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 59 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , які полягали у порушенні правил дорожнього руху, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено належний позивачу на праві власності службовий транспортний засіб Toyota Prius (д.н.з. НОМЕР_1 ). За результатами розгляду справи №199/2288/20 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська прийнято постанову про закриття провадження по справі за відсутністю складу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Разом з тим, проведеними уповноваженими особами управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції заходами було встановлено, що пошкодження вищевказаного службового транспортного засобу відбулось за наведених вище обставин внаслідок дій відповідача, які полягають у недотриманні вимог правил дорожнього руху. Позивач вказує на те, що висновком експертного дослідження №ЕД-19/104-10/2д-10 від 04.05.2020, виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, визначено вартість матеріального збитку, завданого Департаменту патрульної поліції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, розмір якого складає 35 952,59 грн. у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із позовом щодо стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом не враховані матеріали, долучені Департаментом до позовної заяви, зокрема, копія розстановки сил та засобів та копія дорожнього листа тощо. Звертає увагу, що згідно наведених матеріалів, відповідач перед заступанням на службу отримав технічно справний автомобіль, якому в подальшому було завдано механічних ушкоджень. З рапорту заступника начальника відділу розшуку та ОМДТП УПП в Дніпропетровській області ДПП майора поліції В`ячеслава Попова, камерами спостереження «Безпечне місто» усю зміну керував саме відповідач. З огляду на зазначене, вважає, що саме відповідач керуючи службовим транспортним засобом Toyota Prius (д.н.з. НОМЕР_1 ) допустив удар, що спричинило автомобілю механічних ушкоджень. Також зазначає, що факт не притягнення Амур-Нижньодніпровським районним судом відповідача до адміністративної відповідальності не виключає факт наявності матеріальної відповідальності, оскільки відсутність «нібито» протиправних дій у зв`язку із прийняттям АНД районним судом м.Дніпропетровська нівелюється положеннями Цивільного кодексу України.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в управлінні патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з 16.01.2016 по 31.12.2020. 
З 01.01.2021 ОСОБА_1 переведений для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області що вбачається із довідки 04.10.2021, долученої до матеріалів справи.
21.01.2020 року о 16-00 годині в м.Дніпро, на пров.Інгульському, в районі будинку №26 керуючи автомобілем Toyota Prius (д.н.з. НОМЕР_1 ), при виникненні небезпеки для руху та перешкоди, яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді нерівності проїзної частини (нагорб).
Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.124 КУпАП, про що складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 402412.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.05.2020 у справі № 199/2288/20, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.05.2020 у справі № 199/2288/20 набрала законної сили 23.12.2020.
Належний Департаменту патрульний автомобіль Toyota Prius (д.н.з. НОМЕР_1 ) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження, згідно висновку експертного дослідження від 04.05.2020 №19/104-10/2д/10 вартість відновлювального ремонту пошкодженого відповідачем автомобіля складає 35952,59 грн.
Станом на час звернення до суду, позивач не відшкодував збитки завдані в результаті дорожньо-транспортної пригод, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що факт нанесення відповідачем матеріальної шкоди Департаменту патрульної поліції не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, що вбачається із постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2020 у справі № 199/2288/20, яка набрала чинності 23.12.2020, якою закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. За наведених обставин, вина відповідача в завданні матеріальної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою, є недоведеними, оскільки не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначений Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі- Закон №580-VIII), який є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції.
Статтею 17 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Статтею 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Частинами 1, 2 статті 19 Закону №580-VIII визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Частиною третьою статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про національну поліцію», зокрема, зобов`язує поліцейського берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIII встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що норми, які б регулювали матеріальну відповідальність працівників поліції, заподіяну ними під час виконання службових обов`язків, станом на час виникнення спірних правовідносин у Законі №580-VIII відсутні.
03.10.2019 Верховної Радою України прийнято Закон України № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон № 160-IX), яким визначені підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 160-ІХ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).
За приписами пункту 4 статті 1 Закон №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №160-ІХ пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частиною другою статті 3 Закону № 160-ІХ передбачено, що умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4 Закону № 160-ІХ).
Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність (частина перша статті 5 Закону № 160-ІХ).
Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно частини першої статті 8 Закону №160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (частина друга статті 8 Закону № 160-ІХ).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (частина третя статті 8 Закону № 160-ІХ).
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (частина четверта статті 8 Закону № 160-ІХ).
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина друга статті 10 Закону № 160-ІХ).
Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування (частина четверта статті 10 Закону № 160-ІХ).
У разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (частина перша статті 12 Закону № 160-ІХ).
Аналізуючи обставини справи та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає, що вина відповідача в завданні матеріальної шкоди та причинний зв`язок між його протиправною поведінкою та завданою шкодою повинні бути доведені позивачем та підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами. При цьому, повна матеріальна відповідальність настає лише за наявності в діях цієї особи умислу на знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій.
Поряд з цим, як свідчать встановлені обставини справи, провадження у справі щодо розгляду інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення, кваліфікованого за ст.124 КУпАП, було закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, визначеного цією статтею, що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 28.05.2020 у справі № 199/2288/20. 
Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та покладення на відповідача матеріальної відповідальності за пошкодження службового автомобіля, оскільки причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, а також вина в завданні шкоди не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.
Щодо твердження скаржника, що факт не притягнення Амур-Нижньодніпровським районним судом відповідача до адміністративної відповідальності не виключає факт наявності матеріальної відповідальності, оскільки відсутність «нібито» протиправних дій у зв`язку із прийняттям АНД районним судом м.Дніпропетровська нівелюється положеннями Цивільного кодексу України, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Стаття 60 Закону №580-VIII визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.
Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
В спірному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем не засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, а засновані на адміністративному (владному) підпорядкуванні, а тому цивільне законодавство до них не застосовується.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/11113/23 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак