УХВАЛА
 
10 листопада 2023 року 
 
м. Київ
 
справа № 757/27643/22-ц
провадження № 61-15089ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з управління зоною відчуження про зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного агентства України з управління зоною відчуження (далі - ДАЗВ) про зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позов обґрунтовано тим, що 18 липня 2019 року між ним і ДАЗВ укладено контракт № 1, відповідно до умов якого його призначено на посаду генерального директора ДСП «Об`єднання «Радон» терміном з 18 липня 2019 року по 24 липня 2024 року.
 
Цим контрактом визначено виплату позивачу, як керівнику премії за підсумками роботи за квартал - до трьох посадових окладів відповідно до умов, показників та розмірів преміювання, визначених порядком преміювання керівника (додаток № 2), а пункт 2.1.6. контрактом № 1 встановлено, що керівник підприємства щокварталу, який настає за звітним періодом, подає уповноваженому органу управління звіт про результати виконання показників.
 
Позивач зазначав, що з огляду на повне виконання показників преміювання за І квартал 2020 року, ДСП «Об`єднання «Радон» листом від 06 травня 2020 року подало відповідачу відповідний звіт про результати виконання показників, на підставі якого ДАЗВ зобов`язане прийняти рішення про розмір та виплату йому премії.
 
Посилаючись на те, що відповідачем відповідне рішення не приймалося, тобто не виконано взятих на себе обов`язків за трудовою угодою, ОСОБА_1 просив зобов`язати ДАЗВ, в особі голови або уповноваженого ним заступника, прийняти рішення щодо розміру премії йому як генеральному директору ДСП «Об`єднання «Радон» за І квартал 2020 року, згідно з умовами укладеного контракту, з урахуванням результатів виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за І квартал 2020 року.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року змінено в мотивувальній частині.
 
20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_2 , звернувся з касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове судове рішення.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят  розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом спору у справі є немайнові вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, зокрема зобов`язати відповідача прийняти рішення щодо розміру премії позивачу як генеральному директору підприємства.
 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Справа вирішувалася судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, що відповідає порядку розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
 
Тож, справа № 757/27643/22-ц є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19                  ЦПК України.
 
Верховний Суд, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору                     та устелену судову практику, погоджується з тим, що справа № 757/27643/22-ц                      є справою незначної складності, відповідно є малозначною справою.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер і предмет позову у цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України поширюються й на касаційне провадження.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                        від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Посилання заявника на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.
 
Обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд 
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства України з управління зоною відчуження про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний        О. В. Ступак