ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року 
м. Черкаси

Справа № 2-360/12		
Провадження № 22-ц/821/1717/23		
категорія: 351000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Гончар Н.І., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:
скаржник:  ОСОБА_1 
представник скаржниці: адвокат Довженко Валерій Іванович
орган, дії якого оскаржуються: Тальнівський районний відділ ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
заінтересовані особи:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши в порядку спрощеного провадження в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Довженка Валерія Івановича та представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленко Тетяни Борисівни на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року ( ухвалене в приміщенні Тальнівського районного суду Черкаської області під головуванням судді Дьяченка Д.О., повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2023 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тальнівський відділ ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ),-

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст вимог скарги

27 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Тальнівського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ).
В обґрунтування скарги вказує, що постановою старшого державного виконавця Тальнівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Мілевською Н.А. від 22.06.2017 року повернуто стягувачу виконавчий лист №2-360/12 від 11.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 44000 грн. у виконавчому провадженні №51559656. 
Скаржниця вважає, що оскаржувана постанова прийнята державним виконавцем передчасно, оскільки фактично ніяких дій, передбачених ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» для розшуку боржника та його майна державним виконавцем не здійснене, а саме: державний виконавець не звернувся до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника, не наклав заборону на виїзд за межі України та заборону на керування транспортними засобами, що свідчить про те, що ним не виконані всі можливі та достатні дії для виявлення майна боржника.
Враховуючи наведене, ОСОБА_5 просить суд визнати неправомірною постанову державного виконавця про повернення стягувачу виконавчого листа від 22.06.2017 року. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року скаргу залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки державним виконавцем після відкриття виконавчого провадження було вчинено ряд виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема накладено арешт на все майно боржника, оголошено розшук його майна, та враховуючи, що матеріали виконавчого провадження на даний час знищені і суд не має можливості з`ясувати всі інші дії, які вчиняв державний виконавець в межах цього виконавчого провадження, то суд першої інстанції вважав, що скаржницею не доведено належними та допустимими доказами, що державний виконавець не в повному обсязі вчиняв передбачені законом виконавчі дії.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 25 вересня 2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Довженко В.І., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим із неправильним застосуванням норм матеріального та із порушенням норм процесуального права, просив скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року та прийняти нове, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув скаргу за відсутності представника скаржниці, який просив суд провести судове засідання, призначене на 05 вересня 2023 року, в режимі відеоконференції. Вказує, що суд першої інстанції мав розглянути подане клопотання та відкласти розгляд справи для організації судового розгляду за участю представника скаржниці в режимі відеоконференції.
Також представник скаржниці стверджує, що до суду не було надано жодного доказу , який би підтверджував як факт знищення документів виконавчого провадження, так і його передачу до архіву на зберігання.
Вказує, що на час повернення виконавчого документа стягувачу, боржнику ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка, яка була передана в оренду, тобто боржник мав у власності нерухоме майно та отримував орендну плату.
Також вважає, що судом першої інстанції не перевірено, чи були виконані державним виконавцем постанови про арешт майна та про оголошення розшуку майна боржника.
Судом не враховано, що державним виконавцем не застосовано будь-яких інших заходів впливу на боржника у вигляді заборони виїзду за кордон чи заборони керування транспортним засобом.

20 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Коваленко Т.Б. скерувала до суду апеляційної інстанції скаргу на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року, в якій просила останнє скасувати, а скаргу ОСОБА_1 залишити без розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_2 стверджує, що судом першої інстанції грубо порушено норми процесуального права, оскільки безпідставно поновлено скаржниці строк на оскарження постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу.
Так в обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції, поновлюючи скаржниці строк на подачу скарги, не обґрунтував мотивів щодо поважності пропуску строку на її подання (шість років).
Зазначає, що на виконанні у Тальнівському відділі ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів, за яким ОСОБА_1 є стягувачем та активно цікавиться даним виконавчим провадженням, а тому, на переконання скаржника, очевидним є те, що ОСОБА_1 достеменно було відомо про повернення виконавчого документа стягувачеві ще у 2017 році.
Особа, що подала апеляційну скаргу, вважає, що вказані ОСОБА_1 обставини не є достатніми та переконливими для поновлення пропущеного строку для подачі скарги та не відносяться до непереборних, об`єктивних обставин, пов`язаних з дійсними труднощами, незалежно від волі сторін.

Відзив на апеляційну скаргу 

19 жовтня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Тальнівського районного відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не містять передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, тому таке рішення суду є законним, обґрунтованим, у зв`язку із чим просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Тальнівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області від 04.07.2016 р. відкрито виконавче провадження (ВП №51559656) з виконання виконавчого листа №2-360/12 від 11.02.2013 року.
Згідно з постановою державного виконавця Тальнівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Мілевської Н.А. від 12.07.2016 р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .
Згідно з постановою державного виконавця Тальнівського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області Мілевської Н.А. від 28.07.2016 р. було оголошено розшук майна боржника ОСОБА_2 .
Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав зареєстровано обтяження (номер запису 15355563) – арешт нерухомого майна, особа права якої обтяжуються ОСОБА_2 . Документи, подані для реєстрації – постанова про арешт майна, видавник Тальнівський РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області.

Згідно з постановою старшого державного виконавця Тальнівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Мілевської Н.А. від 22.06.2017 р. повернуто стягувачу виконавчий лист №2-360/12 від 11.02.2013 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 44000 грн. у виконавчому провадженні №51559656.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи поданих апеляційних скарг, Черкаській апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:
а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок щодо застосування статті 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. 
При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому, судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.
Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Перевіряючи доводи представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленко Т.Б. щодо безпідставного поновлення судом першої інстанції ОСОБА_1 строку на оскарження постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, колегія суддів виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Тальнівського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22 червня 2017 року.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на подачу скарги вказала, що про ухвалену державним виконавцем постанову вона дізналась лише 22 червня 2023 року, коли стягувач звернулась до державного виконавця з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Також вказує на те, що державний виконавець, всупереч вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», не направив ухвалену постанову від 22 червня 2017 року рекомендованим поштовим відправленням, що унеможливило своєчасну подачу скарги на неї.
З доданих до відзиву на апеляційну скаргу документів вбачається, що дійсно, виконавче провадження №№51559656 було передано до архіву Тальнівського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ), де зберігалося протягом 3 років та після закінчення строку зберігання, було знищено за Актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 31 грудня 2020 року.
З викладеного слідує, що оскільки матеріали виконавчого провадження були знищені, то суд не має об`єктивної можливості пересвідчитись в обґрунтованості доводів скаржниці про те, що оскаржувана постанова державного виконавця їй не була направлена рекомендованим поштовим відправленням та, що саме з цієї причини остання своєчасно не звернулась до суду за захистом своїх прав.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне врахувати ту обставину, що строк на подання скарги пропущено суттєво, за спливом шести років, а за наявними матеріалами справи не прослідковується вчинення скаржницею, як стягувачем за виконавчим провадженням, будь-яких активних дій, спрямованих на реальне виконання виконавчого документа, відсутні будь-які відомості про те, що скаржниця протягом шести років будь-яким чином цікавилась ходом виконання чи ознайомлювалась з матеріалами виконавчого провадження. Також апеляційний суд враховує і ту обставину, що на виконанні у Тальнівському районному відділі ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №51549848 по стягненню аліментів з ОСОБА_2 , яким ОСОБА_1 , як стягувач, активно цікавилась та неодноразово отримувала довідки розрахунки заборгованості.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);
ВС наголосив, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.
За викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені скаржницею доводи поважності причин пропуску строку не є тими поважними та об`єктивними причинами в контексті вимог закону з огляду на їх недоведеність належними та достатніми доказами.
Будь-яких доказів наявності непереборних обставин, які унеможливили подачу скарги у строки, передбачені ст. 449 ЦПК України, скаржницею наведено не було.
Натомість, суд першої інстанції зазначеного вище не врахував та дійшов до помилкового висновку про обгрунтованість та підставність доводів ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку та його поновлення, а відповідно і розгляду скарги по суті.
Враховуючи те, що рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року постановлене із порушенням норм процесуального права, воно не може залишатися в законній силі, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення скарги ОСОБА_1 на дії Тальнівського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) без розгляду у зв`язку з пропуском строку на її подання та незазначенням поважних причин пропуску цього строку.
Зважаючи на викладене, доводи, наведені скаржницею ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не підлягають оцінці, оскільки зводяться до незгоди з ухваленим рішенням по суті розгляду скарги, що в даному випадку є передчасним з огляду на те, що суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для поновлення строку для подання такої скарги, а відповідно, і розгляду її по суті.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Довженка Валерія Івановича – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленко Тетяни Борисівни – задовольнити.
Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 вересня 2023 року – скасувати та ухвалити нове.
Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, інші заінтересованіособи по справі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тальнівський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) - залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                                                                        О.В. Карпенко 

Судді                                                                                Н.І. Гончар

                       Л.І. Василенко

/ повний текст постанови суду виготовлено 09 листопада 2023 року