УХВАЛА
 
25 жовтня 2023 року                                                 
м. Київ
 
справа № 761/26678/22
провадження № 61-14858ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» про скасування наказу про призупинення трудового договору та зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства 
з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» (далі - ТОВ «Сінема-Центр»), 
у якому просила скасувати п. 54 Додатку № 2 до Наказу № 45-к від 24 березня 
2022 року, виданого ТОВ «Сінема-Центр», у частині застосування його до неї, зобов`язати відповідача виплатити їй заробітну плату за березень 2022 року в сумі 
10 731, 78 грн та заробітну плату за період із квітня 2022 року по листопад 
2022 року включно у сумі 103 600, 00 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що працювала на посаді менеджера з реклами рекламного відділу відокремленого підрозділу ТОВ «Сінема-Центр» згідно 
з наказом № 1-к від 02 січня 2013 року. Її місце роботи знаходилося в ТРЦ «Ocean Plaza» за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, у якому розміщувався кінотеатр «Сінема Сіті» (відокремлений підрозділ ТОВ «Сінема-Центр»).
Вказувала, що з 24 лютого 2022 вона, за повідомленням керівництва, 
не працювала, жодної інформації щодо початку роботи від відповідача 
не отримувала. Лише у серпні 2022 року на її офіційне звернення отримала довідку про доходи за 2021-2022 роки, з якої їй стало відомо про нарахування заробітної плати за лютий 2022 року у розмірі 11 900, 00 грн та нарахування за простій 
у розмірі 1 400, 00 грн та 7200,00 грн за лютий і за березень 2022 року.
У подальшому 07 вересня 2022 року їй стало відомо про зупинення трудового договору з нею відповідно до наказу № 45-к від 24 березня 2022 року 
ТОВ «Сінема-Центр» м. Полтава «Про призупинення дії трудового договору 
з працівниками».
Вона не була обізнана про наявність вказаного наказу, відповідач її про наказ 
не повідомляв, своєї згоди на призупинення трудового договору не надавала. При цьому її належним чином з оскаржуваним наказом не ознайомлено, її підпис відсутній на тексті зазначеного наказу.
Вважала, що відповідачем порушено норми трудового законодавства під час видачі вказаного наказу, оскільки він не відповідає вимогам статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Позивачка також зверталась до Управління Держпраці, однак належний захист своїх прав не отримала, а тому звернулася до суду з позовом.
Крім того, вказувала, що враховуючи довідку ТОВ «Сінема-Центр» за вих. № 91 
від 29 серпня 2022 року про заробітну плату, її середньомісячна заробітна плата складає 12 950, 00 грн. З урахуванням положень чинного законодавства борг 
із заробітної плати за період з квітня по листопад 2022 року становить 
103 600, 00 грн, за березень 2022 року - 10 731, 78 грн (нарахована, але 
не виплачена заробітна плата 7 200,00 грн + 3 531,78 грн борг з 24 березня 
2022 року за 6 робочих днів).
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 вересня 
2023 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.
17 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу 
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року, 
в якій заявниця, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення 
про задоволення позову.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури 
у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи 
те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права 
та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право 
на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Предметом позову у цій справі є вимоги про скасування наказу про призупинення трудового договору та зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн), справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись 
з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, 
що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої 
чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, 
а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає 
за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, 
за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, 
а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявницею обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у касаційній скарзі не доведено факу існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання.
Доводи заявниці полягають у її незгоді з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань.
Крім того, касаційна скарга не містить підтвердження того, що справа має виняткове значення для заявниці чи становить значний суспільний інтерес.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно 
до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, 
де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення 
у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року 
про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінема-Центр» про скасування наказу про призупинення трудового договору та зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк
 
В. М. Ігнатенко
 
І. М. Фаловська