ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2023 р. 	Справа № 480/2694/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022, головуючий суддя І інстанції: Гелета С.М., вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 08.11.22  по справі № 480/2694/22
за позовом        ОСОБА_1  
до      Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ,       Військової частини НОМЕР_2                         
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у внесенні до наказу командира бригади в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 17.01.2022 № 7-РС розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні у бік їх зменшення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 привести відомості позивача облікової справи до наявної у позивача вислуги років, що надає право на отримання пенсії за вислугою років, у відповідність до норм ст.ст. 12, 17-1, 17-2 Закону № 2262-Х11 від 09 квітня 1992 року "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", провести перерахунок позивача вислуги років з урахуванням попередніх періодів служби на пільгових умовах з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці шляхом внесення змін щодо вислуги років (пільгова);
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести до наказу командира бригади в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 17.01.2022 № 7-РС зміни в частині розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 3 дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення у формі наказу про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 5 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 №21 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився";
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошову компенсацію за невикористані 14 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за періоди з 21.01.2018 до 17.01.2022, з 31.07.2016 до 31.01.2017, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за періоди з 21.01.2018 до 17.01.2022, з 31.07.2016 до 31.01.2017;
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період служби з 21.01.2018 до 17.01.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби з 21.01.2018 до 17.01.2022;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у складі в/ч НОМЕР_2 у періоди: 31.07.2016 до 23.10.2016, з 21.01.2018 до 24.03.2018, з 12.08.2018 до 30.08.2018, з 12.10.2018 до 21.10.2018, з 08.11.2018 до 20.01.2019, з 30.01.2019 до 08.10.2019,3 16.10.2019 до 14.02.2020, з 29.02.2020 до 14.06.2020, з 17.02.2021 до 06.2021, з 05.07.2021 до 20.08.2021, з 05.09.2021 до 14.11.2021 пропорційно дням безпосередньої участі в заходах ЗНБО;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 17.01.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 600,00 грн. станом на день звільнення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що при звільненні у запас з військової служби з позивачу не в повному обсязі виплачено всі суми грошового забезпечення.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 31.05.2022, зокрема, залучено другим відповідачем Військову частину НОМЕР_2 .   
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 позов задоволено частково. 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.01.2022, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за періоди з 01.01.2017 до 31.01.2017, з 21.01.2018 до 31.12.2018, а також суму винагороди за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей за період з 31.07.2016 до 23.10.2016, з 21.01.2018 до 24.03.2018, з 12.08.2018 до 30.08.2018, з 12.10.2018 до 21.10.2018, з 08.11.2018 до 20.01.2019, з 30.01.2019 до 08.10.2019,3 16.10.2019 до 14.02.2020, з 29.02.2020 до 14.06.2020, з 17.02.2021 до 06.2021, з 05.07.2021 до 20.08.2021, з 05.09.2021 до 14.11.2021 пропорційно дням безпосередньої участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як свідчать матеріали справи, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 21.10.2015 серії НОМЕР_3 .
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №7-РС від 17.01.2022 позивача звільнено з військової служби у запас за п.п. “а” (у зв`язку із закінченням строку дії контракту), зазначено, що чинність контракту припиняється 21.01.2022.
Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №7-РС від 17.01.2022 позивача відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №20 від 20.01.2022 з 21.01.2022 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення. Зазначено, що вислуга років позивача у Збройних силах України становить календарна 05 років 08 місяців 23 дні, пільгова 06 років 02 місяці 12 днів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне. 
Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у внесенні до наказу командира бригади в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 17.01.2022 № 7-РС розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні у бік їх зменшення, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 привести відомості позивача облікової справи до наявної у позивача вислуги років, що надає право на отримання пенсії за вислугою років, у відповідність до норм ст.ст. 12, 17-1, 17-2 Закону № 2262-Х11 від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", провести перерахунок позивача вислуги років з урахуванням попередніх періодів служби на пільгових умовах з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці шляхом внесення змін щодо вислуги років (пільгова), зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 внести до наказу командира бригади в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 17.01.2022 № 7-РС зміни в частині розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для їх задоволення з урахуванням  наступного. 
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів не встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 вчинені дії щодо внесення до наказу командира бригади в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 17.01.2022 № 7-РС розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні у бік їх зменшення.
В матеріалах справи наявний наказ Військової частини НОМЕР_1 №7-РС від 17.01.2022, в якому взагалі відсутня інформація щодо розрахунку вислуги років позивача.
Розрахунок вислуги років позивача в загальному та пільговому обчисленні зазначено в іншому наказі військової частини, яка здійснювала виключення позивача зі списків особового складу та усіх видів грошового забезпечення, а саме вказані відомості відображені в наказі Військової частини НОМЕР_2 від 20.01.2022 №20.
Проте, наказ Військової частини НОМЕР_2 від 20.01.2022 №20 не є предметом розгляду по даній справі, оскільки позивачем не оскаржується вказаний наказ щодо визначення позивачу розрахунку вислуги років в календарному обчисленні 05 років 08 місяців 23 днів, пільговому 06 років 02 місяці 12 днів. 
Позивачем не зазначається та не обґрунтовується, який саме період військової служби, на яких саме посадах не враховано відповідачами до вислуги років на час виключення зі списків особового складу військових частин. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається стосовно права військовослужбовців на отримання пенсії, оскільки пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсії згідно з п. “а” ч. 1 ст. 12 Закону №2262.
Однак, у вказаній справі не є предметом розгляду питання пенсійного забезпечення позивача. Доказів відмови у призначенні пенсії позивачу матеріали справи не містять, позивачем не зазначаються. Тобто, обґрунтування заявлених позовних вимог в цій частині спрямовані на майбутнє, а тому не підлягають задоволенню, з підстав відсутності доказів порушення прав позивача.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 9  Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (надалі - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 1 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Згідно з абз. 3 п. 242 Положення №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок №178, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Цим Порядком затверджена також форма Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Відповідно до п. 3 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Згідно п. 4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Відповідно до п. 5 Порядку №178, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно п. 7 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.
Відповідно до п. 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (надалі - Інструкція № 232), встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.
Згідно з абз. 1, 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008, (в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (надалі - Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Тобто, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно гарантується державою, після звільнення військовослужбовець зберігає право на її отримання і виплата цієї компенсації має обов`язковий характер у разі його подальшого звернення з рапортом чи заявою.
Отже, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно позивачу у зв`язку (у разі) зі звільненням з військової служби позивачу повинна бути виплачена у разі подальшого звернення позивача з рапортом чи заявою.
Колегія суддів зазначає, що позивач помилково вважає, що військова частина повинна виплатити позивачу суму компенсації за речове майно в день звільнення, оскільки необхідною умовою для виникнення такого обов`язку є подання відповідного рапорту під час проходження служби.
Право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно виникає у військовослужбовця незалежно від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу) та таке право реалізується ним шляхом подання відповідної заяви або рапорту.
З урахуванням вказаного вище, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині як передчасно заявлених. 
Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 17.01.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 600,00 грн. станом на день звільнення, колегія суддів зазначає .
Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення. Підставою ж для виплати передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився а користь працівника.
Колегія суддів звертає увагу, що гарантоване в статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що рішенням суду першої інстанції зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових за 2022 рік, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.01.2022, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за періоди з 01.01.2017 до 31.01.2017, з 21.01.2018 до 31.12.2018, а також суму винагороди за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей за період з 31.07.2016 до 23.10.2016, з 21.01.2018 до 24.03.2018, з 12.08.2018 до 30.08.2018, з 12.10.2018 до 21.10.2018, з 08.11.2018 до 20.01.2019, з 30.01.2019 до 08.10.2019,3 16.10.2019 до 14.02.2020, з 29.02.2020 до 14.06.2020, з 17.02.2021 до 06.2021, з 05.07.2021 до 20.08.2021, з 05.09.2021 до 14.11.2021 пропорційно дням безпосередньої участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони.
Тобто, на момент звернення до суду з вказаним позовом відповідачем не було ще нараховано та виплачено позивачу відповідну грошову компенсацію в порядку визначено законодавством.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 17.01.2022 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 600,00 грн. станом на день звільнення є передчасними, а відтак суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років служби, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно з п. 4 Постанови від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.
Відповідно до п. 10 Постанови №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Як вже вище зазначалось, наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 20.01.2022 №20 позивача з 21.01.2022 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення. Зазначено, що вислуга років позивача у Збройних силах України становить календарна 05 років 08 місяців 23 дні, пільгова 06 років 02 місяці 12 днів.
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІ наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 за № 745/32197 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Положення ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачають будь-яких обмежень щодо обчислення такої вислуги лише в календарних роках, а передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення за наявності вислуги 10 років і більше.
Тобто, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм законодавства, вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Крім того, положення ч. 2 ст. 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містять прямої вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.
Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 та від 24.11.2020 №822/3008/17.
З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки вислуга років позивача становить понад 11 років, тому останній має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відповідач протиправно не нарахував і не виплатив таку допомогу позивачу, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Стосовно вимог апеляційної скарги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби з 21.01.2018 до 17.01.2022, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Згідно ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (надалі - Порядок № 1078).
Згідно із п. 1-1 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до п. 4 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з п. 5 Порядку № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Відповідно до п. 10-2 Порядку №1078, для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Пункт 10-2 Порядку №1078, викладений в новій редакції постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015, якою в тому числі внесено зміни: поширено його положення для новоприйнятих працівників, та застосовується з 01.12.2015.
Пунктом 10-2 Порядку № 1078 визначено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.
Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 01.01.2008.
В подальшому, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
Враховуючи вказане вище, а також зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів проведення відповідачем нарахування та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 21.07.2018 по 17.01.2022, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що під час ухвалення рішення по справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби з 21.01.2018 до 17.01.2022, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 в цій частині з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 по справі №480/2694/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби з 21.01.2018 до 17.01.2022.
Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби з 21.01.2018 до 17.01.2022, з урахуванням виплачених сум.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 по справі №480/2694/22 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    А.О. Бегунц