П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/2720/22	

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ ВП: 44104027) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ ВП: 44104027), Головного управління ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ: 43144729) про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити певні дії,     

                                        В С Т А Н О В И Л А :

29 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просила:
- визнати незаконними рішення Голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 43144729) щодо видання наказу № 2-0 від 10.02.2022 року про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області з 03.04.2021 року;
- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 03.04.2021 року по дату винесення рішення.
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору.          В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що її протиправно звільнено з посади начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 43144729) наказом голови ліквідаційної комісії ГУ ДПС у Миколаївській області у зв`язку із ліквідацією останнього. Так, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 у справі № 400/3286/21 встановлено, що мало місце не ліквідація, а реорганізація державного органу і повноваження перейшли до новоствореноо ГУ ДПС у Миколаївській області. За такого, звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» є незаконним. 
Відповідачі заперечували проти задоволення позову, зазначаючи, що з метою забезпечення виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» Державна податкова служба України 08.10.2020 видала наказ № 556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС», а Головне управління ДПС у Миколаївській області 12.10.2020 видало наказ № 1613 «Про ліквідацію ГУ ДПС у Миколаївській області» (ЄДРПОУ 43144729). 30.09.2020 Державна податкова служба України видала наказ № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», відповідно до якого було утворено, у тому числі, ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП: 44104027).
З 01.01.2021 розпочалося здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893. З урахуванням цього, з 01.01.2021 відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання компетенції від ліквідованого територіального органу ДПС як юридичної особи публічного права до територіального органу ДПС, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. 
Відповідачі зазначали, що, відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу», державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті) – за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Однак, прийняття таких рішень, є правом, а не обов`язком відповідних суб`єктів призначення (керівників державної служби).
Ухвалою Миколаївського  окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області з 03.04.2021 та про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 05.04.2021 по 24.11.2021 - закрито.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Миколаївській області» від 10.02.2022 № 2-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».
Стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 44104027) на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення про поновлення на роботі працівника, з 25.11.2021 до 24.12.2021 в сумі 29 102,01 (двадцять дев`ять тисяч сто дві гривні одна копійка).
Стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ: ВП 44104027) на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення про поновлення на роботі працівника, з 25.12.2021 до 21.09.2022 в сумі 263 303,90 грн (двісті шістдесят три тисячі триста три гривні дев`яносто копійок).          Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027) подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем ГУ ДПС у Миколаївській області були здійснені відповідні заходи для негайного виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 у справі №400/3286/21 в частині поновлення позивача на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області з 02.04.2021 та сплати середнього заробітку за один місяць у розмірі 8314,86 грн. Проте, судом першої інстанції при розгляді цієї справи дані обставини не були взяті до уваги та при ухваленні рішення суд дійшов хибного висновку про те, що фактичне поновлення ОСОБА_1 на роботі (на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 № 400/3286/21) не відбулося.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, у зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. 
ОСОБА_1 працювала на посаді начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 43144729) до 02.04.2021 року.
02 квітня 2021 року ОСОБА_1 наказом голови ліквідаційної комісії ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 43144729) звільнена із займаної посади наказом № 65-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 02 квітня 2021 року» (т. 2, арк. 39).
Згідно з преамбулою наказу № 65-о, звільнення ОСОБА_1 відбулося у зв`язку із ліквідацією Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 43144729) як юридичної особи публічного права, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», наказу ДПС від 08.10.2020 № 556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС», пункту 11 частини першої … статті 87 Закону України «Про державну службу» (ліквідація державного органу).
Вважаючи звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом. Цей позов був предметом розгляду у справі № 400/3286/21.
Рішенням від 24.11.2021 у справі № 400/3286/21 Миколаївський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував наказ № 65-о; поновив ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів Управління 2 з 02.04.2021; стягнув з ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02.04.2021 по 24.11.2021 у розмірі 57  392,23 грн.
28 грудня 2021 року голова комісії з ліквідації ГУ ДПС у Миколаївській області видав наказ № 85-о «Про виконання постанови суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » (т. 1, арк. 22). Цим наказом скасований наказ № 65-о від 02.04.2021 року та ОСОБА_1 поновлена на посаді начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області.
10 січня 2022 року позивачу надано попередження про наступне звільнення (за підписом голови комісії з ліквідації). 
Того ж дня члени комісії з ліквідації ГУ ДПС у Миколаївській області склали акт відмови від отримання попередження про майбутнє звільнення ОСОБА_1 , начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області. Зазначений акт підписаний позивачем 10.02.2022 (т. 1, арк. 30). 
10 лютого 2022 голова комісії з ліквідації ГУ ДПС у Миколаївській області видав наказ № 2-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » (т. 1, арк. 17). Зазначеним наказом припинено державну службу за ініціативою суб`єкта призначення та звільнено ОСОБА_1 з посади начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області 10 лютого 2022 року у зв`язку із ліквідацією Головного управління ДПС у Миколаївській області як юридичної особи публічного права, відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», постанови Кабінету Міністрів України від 20.09.2020 № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби».
13 липня 2022 року П`ятий апеляційний адміністративний суд, за результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 і Головного управління ДПС у Миколаївській області, ухвалив постанову у справі № 400/3286/21, якою рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 змінив в частині зобов`язань відповідачів, а саме - поновив ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027) з 05.04.2021; стягнув з ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2021 по 24.11.2021 у сумі 220  343,79 грн; в іншій частині судове рішення залишив без змін.
22 вересня 2022 року ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027) видано наказ № 193-о «Про виконання постанови суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким скасовано наказ № 65-о та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів з 05.04.2021.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ліквідація Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 43144729) фактично не відбулась, а була здійснена реорганізація, тому були відсутні підстави для видачі наказу про звільнення позивача у зв`язку із ліквідацією державного органу. У зв`язку із тим, що відповідачі не подали доказів виплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 25.11.2021 по 21.09.2022 року, суд вважав за потрібне стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення.
Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин). 
Частинами першою - третьою статті 5 Закону № 889-VIIІ установлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. 
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Частиною п`ятою статті 22 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.
Частиною 1 статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.
Приписами ч.5 ст.87 Закону № 889-VIII визначено, що наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
За змістом абзацу першого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Отже, після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 200/6515/21  від 14 лютого 2023 року.
Крім того, Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.
Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
За змістом частини першої статті 4 КЗпП законодавство про працю складається з цього Кодексу й інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
За приписами частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно з частиною шостою статті 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Спір у цій справі виник у зв`язку з винесенням ліквідаційною комісією ГУ ДПС у Миколаївській області наказу № 2-0 від 10.02.2022 року про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області   у зв`язку із ліквідацією Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 43144729) як юридичної особи публічного права, відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».
Враховуючи, що звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», без запропонування ОСОБА_1 іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей з урахуванням переважного право на залишення на роботі, вже визнано в судовому порядку протиправним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування наказу № 2-0 Голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Миколаївській області від 10.02.2022 року про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 43144729), як такого, що прийнятий за аналогічних підстав, що і наказ № 65 від 02.04.2021, який скасовано в судовому порядку.
Судова колегія звертає увагу, що на час прийняття оскаржуваного наказу ОСОБА_1 була поновлена на посаді начальника управління електронних сервісів ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027) з 05.04.2021 на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2022 у справі № 400/3286/21. 
Вказане поновлення відбулось  на підставі наказу ГУ ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ ВП 44104027) від 22.09.2022 № 193-о та позивач з цієї посади не звільнялась. Отже, право позивача на працю є захищеним та на сьогодні не обмежується наказом № 2-0 Голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Миколаївській області від 10.02.2022 року.
Щодо стягнення з відповідачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення, судова колегія зазначає наступне.
           ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.06.2022 року, просила суд:
- визнати незаконними рішення щодо видання наказу № 2-0 Голови комісії з ліквідації Головного управління ДПС у Миколаївській області від 10.02.2022 року про припинення державної служби та звільнення її з посади начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області;
- поновити її на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області з 03.04.2021 року;
- стягнути з відповідачів на її користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 03.04.2021 року по дату винесення рішення (т.1 а.с.118-128).
Разом  з тим, ухвалою Миколаївського  окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління електронних сервісів Головного управління ДПС у Миколаївській області з 03.04.2021 та про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 05.04.2021 по 24.11.2021 – закрито (т.2 а.с.49-54).
Крім того, 05 жовтня 2022 року ОСОБА_1 зверталась до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовною заявою в новій редакції, відповідно до якої дійсно просила стягнути з відповідачів на свою користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 25 листопада 2021 року до 21 вересня 2022 року (т.2 а.с.204-217).
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року суд першої інстанції повернув подану позовну заяву в новій редакції без розгляду (т.1 а.с.223-224).
З викладеного слідує, що вимоги про стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу позивача з 25 листопада 2021 року до 21 вересня 2022 року не могли бути і не були предметом розгляду цієї справи, однак суд першої інстанції помилково вийшов за межі позовних вимог без будь – яких обґрунтувань, що є порушення норм процесуального права і відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.317 КАС України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.
Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , її вимоги не стосувались стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі - з 25.11.2021 (наступний день після рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/3286/21) до 21.09.2022          (день, що передував дню
видання наказу № 193-о). 
До того ж позовна заява по цій справі була подана до винесення ГУ ДПС у Миколаївській області наказу № 193-о від 21.09.2022 року (на виконання рішення по справі  400/3286/21).
Статтею 236 КЗпП України визначено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, що розглядав трудовий спір про поновлення на роботі працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню в примусовому порядку.
Отже, якщо роботодавець не виконує рішення суду працівнику слід звертатись в суд з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.
Нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм ч. 2 ст. 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами ст. 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення — встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №821/1678/16.
Оскільки позивачем не заявлено у позовній заяві вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, а органом, який розглядав трудовий спір, не винесено ухвали про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки, суд першої інстанції дійшов помилкового і необґрунтованого висновку щодо стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення по справі № 400/3286/21 про поновлення на роботі працівника.
Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області (ЄДРПОУ 44104027) на користь ОСОБА_1 середнього  заробітку, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення про поновлення на роботі працівника, з 25.11.2021 до 24.12.2021 в сумі 29 102,01 (двадцять дев`ять тисяч сто дві гривні одна копійка) та з 25.12.2021 до 21.09.2022 в сумі 263 303,90 грн (двісті шістдесят три тисячі триста три гривні дев`яносто копійок).
Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ГУ ДПС у Миколаївській області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, в частині стягнення з податкового органу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення про поновлення на роботі працівника
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 10 травня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року – скасувати в частині стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу, спричиненого затримкою виконання рішення про поновлення на роботі працівника за період з 25.11.2021 до 21.09.2022.
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В. Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В. Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В. Кравченко