справа № 755/10272/23
провадження № 22-ц/824/15905/2023
головуючий у суді І інстанції Слободянюк А.В.
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
   24 листопада 2023 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
      ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19 березня 2019 року у розмірі 40 390.58 грн станом на 10 березня 2023 року та судові витрати у розмірі 2 684 грн (а.с. 1-6).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - повернуто позивачу (а.с. 84-86).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 29 вересня 2023 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Ніколаєнко О.М. направила до суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та повернути цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 90-93).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до надмірного формалізму та позбавлення позивача права на належний захист. 
Вважає, що суд першої інстанції порушив ст. 229 ЦПК України, оскільки з`ясування обставин справи та дослідження доказів відбувається після відкриття провадження по справі, на стадії розгляду справи по суті, а тому суд з порушенням норм процесуального права повернув позовну заяву позивачу. 
Звертала увагу на те, що АТ КБ «Приватбанк» на момент укладення кредитного договору у 2019 році не відносився ні до органів державної влади, ні до органів місцевого самоврядування. Крім того, на момент укладення кредитного договору, будь-які заборони щодо укладення договору російською мовою були відсутні, а тому залишення позовної заяви без руху з цих підстав є неправомірним.
Також звертає увагу, що суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без руху, зазначив, що позивачем порушено ч. 1 ст. 78, ч. 2 ст. 83, ст. 95 ЦПК України, які в свою чергу, не є підставою для повернення позовної заяви, як неподаної відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті 6 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (про повернення заяви позивачеві), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2023 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 19 березня 2019 року у розмірі 40 390.58 грн станом на 10 березня 2023 року та судові витрати у розмірі 2 684 грн (а.с. 1-6).
Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Так, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без руху з тих підстав, що надані банком докази на підтвердження позовних вимог не засвідчені позивачем у відповідності до норм чинного законодавства та правил оформлення організаційно-розпорядчої діяльності, а також до позовної заяви в якості доказів додано: «Анкета-заявление о присоеденении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке», що викладена іноземною мовою, що унеможливлює дослідження її змісту під час розгляду справи судом.
Зазначено, що для усунення виявлених недоліків до суду необхідно подати перераховані судом документи із датою засвідчення документу та особи, яка його засвідчила, а також скріплені печаткою банку. Крім того, позивачу слід подати засвідчені докази, долучені до позовної заяви, дотримуючись приписів ст. 95 ЦПК України та Національного стандарту України «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163:2020», затвердженого наказом ДП «УкрНДНЦ» від 1 липня 2020 року № 144.
Також зазначено, що позивачем має бути поданий переклад на державну (українську) мову вищезазначеного доказу, відповідно до кількості учасників судового процесу.
Матеріалами справи встановлено, що 3 серпня 2023 року ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху було доставлено на електронну адресу представника позивача, про що свідчить відповідна довідка, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с. 14).
15 серпня 2023 року стороною позивача було направлено до суду заяву про усунення недоліків (а.с. 15-83).
На усунення недоліків позовної заяви позивач направив до суду заяву, до якої долучив засвідчені належним чином копії документів. У заяві посилався на те, що АТ КБ «Приватбанк» на момент укладення кредитного договору у 2019 році не відносився ні до органів державної влади, ні до органів місцевого самоврядування. Крім того, на момент укладення кредитного договору, будь-які заборони щодо укладення договору російською мовою були відсутні. Вказував, що надані документи (докази) російською мовою не порушують жодну норму процесуального права, а тому не можуть бути підставою для визнання позову неподаним та повернення його позивачу.
Оскаржуваною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - повернуто позивачу, у зв`язку з тим, що ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 3 серпня 2023 року та мав усунути недоліки протягом 10 днів з моменту отримання, однак заяву про усунення недоліків направив до суду лише 15 серпня 2023 року з пропуском строку в один день.
Колегія суддів не погодилась з таким висновком районного суду про повернення позовної заяви виходячи з наступного.
За змістом п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Частиною 4 ст. 95 ЦПК України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Згідно з ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6 ст. 95 ЦПК України).
Частиною 3 ст. 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
При цьому, ст. 175 і 177 ЦПК України не містять вимоги до позовної заяви щодо надання належних доказів, копій документів, засвідчених належним чином відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України, подання перекладу доказів, а також подання документів до суду у відповідній послідовності до зазначення таких у додатках, та відповідно не усунення вказаних недоліків не може бути підставою для повернення позовної заяви.
Апеляційний суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що виходячи з вимог процесуального закону, оцінка наданих позивачем доказів у справі, в тому числі з підстав їх належності, допустимості і достовірності проводиться судом за результатами розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.
Апеляційний суд також враховує, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів є завданням підготовчого провадження (п. 3 ч. 1 ст. 189 ЦПК України).
Зокрема, згідно з п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для залишення позовної заяви без руху та в наступному її повернення були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.
Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний  суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К.П. Приходько	
		
	С.О. Журба