ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/12341/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу ОСОБА_1       
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від  07.11.2022 року, (суддя суду першої інстанції Рябчук О.С.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/12341/22  за позовом ОСОБА_1 до  Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом  про визнання протиправними дій (бездіяльності) та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
          15.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати протиправними дії (бездіяльність) Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом (49006, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, 84, код ЄДРПОУ 08681732) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату  в день звільнення (08.07.2022) додаткової винагороди, встановленої   Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, в розмірі до 30 000,00 грн. пропорційно в розрахунку за місяць, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022;
- зобов`язати Відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом (49006, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, 84, код ЄДРПОУ 08681732) здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої   Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 N° 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 в розмірі до 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць;
- стягнути з Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом (49006, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Надії Алексеєнко, 84, код ЄДРПОУ 08681732) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату грошового забезпечення) в мою користь за період з 09.07.2022 р. по день фактичного розрахунку.
          Адміністративний позов обґрунтований тим, що Пунктом 1   Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”,   в редакції станом на 28.02.2022, на виконання   Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64   «Про введення воєнного стану в Україні   та № 69   «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).  Вказана редакція пункту 1 постанови № 168 діяла до 01.07.2022, з 01.07.2022 пункт 1 постанови № 168 має іншу редакцію. Таким чином, з 24.02.2022 р. по 31.05.2022 р. позивачу має бути виплачена додаткова винагорода в розмірі 30   000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, а з 01.06.2022 р. в розмірі до 30   000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. Проте, при звільненні позивача йому не було нараховано та виплачено додаткову винагороду. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, що порушує його права.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 року адміністративний позов задоволено частково.  Стягнуто з Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на користь ОСОБА_1    середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 9 677,22грн. В решті позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги  позивач зазначає, що відповідно до порядку №168  Уряд визначив розмір додаткової винагороди за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року з урахуванням принципу пропорційності розміру виплати в сумі 30  000 грн. на місяць відповідно до кількості днів проходження служби в органах і установах Кримінально-виконавчої служби. Визначення відповідачем розміру додаткової винагороди пропорційно до фактично відпрацьованого часу за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року є протиправним.  
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, звільнений наказом Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом № 95 о/с від 08.07.2022 р.
У відзиві на позов наведено розрахунок додаткової винагороди, сплаченої позивачу.
Згідно табелів робочого часу за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року фактичний час несення служби ОСОБА_1 в березні 2022 склав 144,75 годин, в квітні 2022 року 194,75 годин, в травні 2022 року 207 годин.
За період з 11.03.2022 року по 31.03.2022 року нараховано 5   837,77 грн.
За період з 01.04.2022 року по 25.04.2022 року нараховано 6   635,95 грн.
За період з 26.04.2022 року по 30.04.2022 року нараховано 1   479,29 грн.
За період з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року нараховано 8   346,24 грн.
На підтвердження нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 відповідачем надано розрахунково-платіжні відомості за травень 2022 року (12   286,61 грн.), серпень 2022 року (9   678,15 грн.).
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати додаткової винагороди, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що позивачу у спірний період правомірно було виплачено суму додаткової винагороди у розмірі пропорційно до відпрацьованого часу несення служби. Також, у зв`язку з тим, що позивачу додаткову винагороду за травень 2022 року виплачено з порушенням строку після звільнення позивача, на користь останнього стягнуто середній заробіток у розмірі 9  677.22 грн.
Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV).
Соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України визначений положеннями статті 23 Закон №2713-IV, відповідно до частини 5 якої на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України “Про Національну поліцію”, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу) визначений Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 377/31829 (далі - Порядок №925/5, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: допомога для оздоровлення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні” введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента    № 133/2022 від 14.03.2022.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента    № 259/2022 від 18.04.2022.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено    з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб    згідно з Указом Президента    № 341/2022 від 17.05.2022.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента    № 573/2022 від 12.08.2022.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69/2022 “Про загальну мобілізацію” Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”.
Згідно з пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі також Постанова № 168), яка набрала чинності 28.02.2022, у першій редакції установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
У подальшому до зазначеної постанови вносились зміни.
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 07.03.2022 в абзаці першому пункту 1 Постанови № 168 виключено слова “(крім військовослужбовців строкової служби)”.
Постановою Кабінету Міністрів України № 350 від 22.03.2022, яка набрала чинності 24.03.2022 та застосовується з 24.02.2022, доповнено абзац перший пункту 1 Постанови № 168 після слів “та поліцейським” словами “, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми “єПідтримка”,”.
Постановою Кабінету Міністрів України № 400 від 01.04.2022 внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168 щодо виплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 “Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми “єПідтримка” затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми “єПідтримка” згідно з додатком.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 213-р від 11.03.2022 внесено зміни у    додаток    до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204, та доповнено його після позиції “Волинська область” позицією “Дніпропетровська область”.
Постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022, яка набрала чинності 08.07.2022 та застосовується з 01.06.2022, внесено такі зміни до пункту 1 Постанови № 168 в    абзаці першому: слова “які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми “єПідтримка” замінити словами “які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)”; після слова “щомісячно” доповнити словами “(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)”.
Отже, на період дії воєнного стану (який було запроваджено Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та в подальшому строк дії воєнного стану в Україні було продовжено), співробітникам Державної кримінально-виконавчої служби, в т. ч. позивачу ОСОБА_1 , Постановою № 168 передбачена виплата додаткової винагороди.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у період перебував на службі в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та з  08.07.2022 позивача було звільнено за власним бажанням за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію”.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, позивач мав право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 у період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року, а не з 24.02.2022 року, як помилково зазначає позивач в позові, оскільки 11.03.2022 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 213-р від 11.03.2022 року внесено зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України № 204-р від 06.03.2022 року та доповнено його позицією “Дніпропетровська область”.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено позицією відповідача у відзиві, нарахування позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 здійснювалось пропорційно часу проходження нею служби в розрахунку на місяць, а саме:
За період з 11.03.2022 року по 31.03.2022 року нараховано 5   837,77 грн.
За період з 01.04.2022 року по 25.04.2022 року нараховано 6   635,95 грн.
За період з 26.04.2022 року по 30.04.2022 року нараховано 1   479,29 грн.
За період з 01.05.2022 року по 31.05.2022 року нараховано 8   346,24 грн.
Відповідач на обґрунтування нарахування додаткової винагороди пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць  посилається на лист Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції вих. № 3.3-1385/Е від 23.05.2022, адресованого, в тому числі, відповідачу, відповідно до якого листом Міністерства юстиції України № 38144/16.3.2/32-22 від 20.05.2022 доведено інформацію про те, що виплата винагород здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби особи рядового чи начальницького складу, де він призначений на штатну посаду, на підставі наказів такого органу, установи, в межах асигнувань, передбачених у кошторисі органу, установи, при цьому рішення щодо виплати такої винагороди керівникам органів та установ приймається за погодженням Державного секретаря; розмір додаткової винагороди особам рядового і начальницького складу, які несуть службу в органах і установах, визначається пропорційно та виплачується за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, в розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби (24 години на добу), суд вважає такі доводи відповідача необгрунтованими, оскільки вказаний лист має рекомендаційний характер, а порядок обрахування та виплати видів грошового забезпечення визначається не листами, а відповідними нормативними актами.
Постановою №168 у редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин, було передбачено виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми “єПідтримка”, тобто у розмірі фіксованої суми(30000 гривень) щомісячно.
Лише 01.07.2022 постановою КМУ №754 внесено зміни до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168, а саме в абзаці першому:… після слова “щомісячно” доповнено словами “(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)”.
Постанова №754 від 01.07.2022 про внесення змін до пункту 1 Постанови №168 стосовно пропорційної виплати додаткової винагороди особам, що несуть службу в установах кримінально-виконавчої служби, застосовується з 01.06.2022.
За таких обставин, у спірних відносинах (період з 11.03.2022 по 31.05.2022) підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у відповідній редакції, що діяла на час спірних відносин.
На думку відповідача, під «несенням служби» слід розуміти лише несення служби в нічний час, виконання завдань в складі оперативної групи, несення вахти, перебування на блокпостах, тощо. Лише вказані види несення служби на думку відповідача, вказують на особливий характер служби. 
          Натомість, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не містить визначення терміну «несення служби» відмінного від загального поняття проходження служби.
          Окремі цитування відповідачем Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 не свідчать про наявність такого розмежування понять, а лише вказують, що порядок визначає різні розміри та порядки обрахунку оплати праці за різні форми несення служби. 
          Більше того,  відповідно до приписів ЗУ «Про державну кримінально-виконавчу службу», служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 змін до постанови № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивачки на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому постановою № 168 у первинній редакції.
Таке тлумачення змісту постанов КМУ №168 та №793 наведене, зокрема, в постанові Верховного Суду у зразковій справі № 260/3564/22, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
          В постанові від 02.11.2023 в адміністративній справі №160/11851/22 Верховний суд енадаючи оцінку поняттям «несення служби» та «проходження служби» зазначив наступне: на переконання Верховного Суду, у цьому випадку поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. Положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо.
Верховний суд констатував, що Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби від виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, як про це вказує відповідач.
          Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, зобов`язати його здійснити виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30  000 грн. за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року, з урахуванням вже проведених виплат.
          Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.
Умовами застосування частини першої  статті 117 КЗпП України  є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки).
          Тобто, станом на день звільнення працівника з роботи роботодавець повинен провести з ним повний розрахунок, а саме: виплатити йому всі суми,  на які він має право на день звільнення, в повному обсязі.
          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
В цій постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Тому, Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.
Зміст статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, а саме про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
Із заявлених позивачем вимог вбачається спір про наявність права у позивача на отримання відповідних сум додаткової винагороди за період по 31.05.2022. 
Відповідачем не нараховано додаткову винагороду позивачу у належному розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у зв`язку із запереченням такого права.
Оскільки позивачу не було здійснено виплату додаткової винагороди у повному розмірі при звільненні і в даному провадженні суд встановив наявність обов`язку у відповідача нарахувати та виплатити зазначену винагороду у належному розмірі за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, з огляду на відсутність сплати такої суми на момент розгляду даної справи суд вважає передчасними вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
          Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не заперечується та у відзиві зазначено, що додаткову винагороду за  період з 26.04.2022 р. по 31.05.2022 року в розмірі 9   678,15 грн. виплачено позивачу  19.08.2022 року.
Таким чином, відповідачем допущено затримку розрахунку при звільненні з позивачем з 09.07.2022 р. по 19.08.2022 р. щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 9   678,15 грн.
Судом, при визначені правомірності застосування істотності частки недоплаченої суми індексації порівняно із середнім заробітком позивача, встановлено наступне.
Середньоденна заробітна плата позивача, визначена виходячи з виплат за останні фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, складає 461,48грн., про що Відділом охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом надано довідку, обчислену відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08.02.1995р. “Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати” № 3/4-359 від 10.10.2022 р.
Отже, розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з      09.07.2022 року по 19.08.2022 року складає 19 382,16грн. (42 дні х 461,48грн. середньоденного грошового забезпечення).
Істотна частка середнього заробітку, яка підлягає відшкодуванню розраховується наступним чином: невиплачена сума вихідної допомоги при звільненні 9 678,15грн. / 19 382,16грн. (розрахункова сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку) х 100 = 49,93%.
Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 49,93% становить: 461,48грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 49,93%=230,41грн.; 230,41грн. х 42(дні затримки розрахунку) = 9 677,22грн.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у зв`язку з затримкою у виплаті частини доплати за  період з 26.04.2022 р. по 31.05.2022 року в розмірі 9   678,15 грн.           позивач має право на стягнення середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП України на суму 9  677.22 грн..
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині  відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити йому додаткової винагороди у розмірі 30  000 грн. за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року, з урахуванням вже проведених виплат, та прийняти нову постанову про задоволення позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 року в адміністративній справі №160/12341/22 – скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправними дії Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 30  000 грн. за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року, зобов`язання здійснити виплату додаткової винагороди  та прийняти в цій частині нову постанову.
Визнати протиправними дії Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої   Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 N° 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 30  000 грн. за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року.
Зобов`язати Відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом здійснити виплату   ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої   Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 N° 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” у розмірі 30  000 грн. за період з 11.03.2022 року по 31.05.2022 року, з урахування вже проведених виплат.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 року в адміністративній справі №160/12341/22 - залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук