УХВАЛА 
14 грудня 2023 року                                                      
м. Київ
справа № 755/13637/21
провадження № 61-16856ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Макарівської селищної ради Київської області про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права власності на спадкове майно,
ВСТАНОВИВ: 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Макарівської селищної ради Київської області про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського районного суду міста Києва Яровенко Н. О. визнано необґрунтованою та передано для вирішення іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дніпровського районного суду міста Києва Яровенко Н. О. відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року та ухвалу цього ж суду від 26 квітня 2023 року повернуто заявниці на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року та ухвалу цього ж суду від 26 квітня 2023 року відмовлено на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.
У липні 2023 року ОСОБА_3 повторно звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про відвід судді Яровенко Н. О. з підстав, що у позивачки є обґрунтовані сумніви у тому, що суддя належним чином і у повному обсязі, з урахуванням усіх обставин справи, розгляне цей спір, оскільки зазначена суддя залишила позов без розгляду, вказане судове рішення було скасовано судом апеляційної інстанції. Додатковою підставою для відводу є те, що суддя Яровенко Н. О. свідомо не взяла самовідвід після того, як вона ознайомилась із матеріалами справи до прийняття позову до розгляду після повернення справи з Верховного Суду.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року, заяву ОСОБА_1 про відвід судді Яровенко Н.О. залишено без розгляду. Роз`яснено позивачці про недопустимість зловживання процесуальними правами.
Встановивши, що ОСОБА_1 повторно звернулася до суду із заявою про відвід судді Яровенко Н. О. з тих самих підстав, а саме відповідно до пункту 5 частини першої статті 36, частини першої статті 37 ЦПК України, посилаючись на наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, недопустимість повторної участі судді у розгляді справи, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення заяви без розгляду .
При цьому, суд першої інстанції, відхилив посилання на наявність іншої підстави для відводу, яка не була зазначена у першій заяві про відвід, що проявилася у тому, що суддя Яровенко Н.О. свідомо не взяла самовідвід після ознайомлення із матеріалами справи до прийняття позову до розгляду після повернення справи з Верховного Суду, оскільки вказана підстава для відводу охоплюється обставинами, зазначеними в пунктв 5 частини першої статті 36 ЦПК України - наявність інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
У листопаді 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, справу направити для продовження розгляду до апеляційного суду.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що заявляючи 28 червня 2023 року вперше відвід судді першої інстанції Яровенко Н. О., заявниця навела обґрунтовані сумніви в неупередженості або об`єктивності судді, яка, всупереч нормам процесуального права залишила без розгляду її позовну заяви, проте після скасування вказаного судового рішення справа була передана до тієї самої судді.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
У статті 129 Конституції України закріплено, що однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Зі сталої судової практики Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ, Суд) можна виснувати, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) належить визначати окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції» (Morel v. France)); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії» (Luka v. Romania)), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland)); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Ки проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалеф проти Мальти» (Micallef v. Malta).
У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на свою усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49).
Стосовно об`єктивного критерію цей Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).
Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.
З цієї норми висновується, що законодавець не дозволяє повторно подавати заяви про самовідвід (відвід) з тих самих підстав, які вже були предметом розгляду.
Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 09 листопада 2023 року (провадження № 11-395сап21).
Відповідно до змісту ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року, ОСОБА_1 вперше звернулася із заявою про відвід судді Яровенко Н. О., який обґрунтувала тим, що Київський апеляційний суд скасував ухвалу суду першої інстанції під головуванням вказаної судді, яка залишила позов без розгляду, водночас законом заборонена повторна участь судді в розгляді справи, а тому після скасування ухвали суду дана справа не може розглядатися у складі судді Яровенко Н. О.
Подаючи другу заяву про відвід ОСОБА_1 посилається на те, що у неї є обґрунтовані сумніви у тому, що суддя належним чином і у повному обсязі, з урахуванням усіх обставин справи, розгляне цей спір, оскільки зазначена суддя залишила позов без розгляду, вказане судове рішення було скасовано судом апеляційної інстанції. Додатковою підставою для відводу є те, що суддя Яровенко Н. О. свідомо не взяла самовідвід після того, як вона ознайомилась із матеріалами справи до прийняття позову до розгляду після повернення справи з Верховного Суду.
Разом з тим, як вбачається зі змісту частини першої статті 36 ЦПК України підстави для відводу та самовідводу співпадають, що означає, що у разі відсутності обставин для відводу, сам по собі факт незаявлення самовідводу не є самостійною підставою  для відводу, оскільки є логічним наслідком констатації відсутності обставин для відводу та проявом належної поведінки судді.
Отже, зваживши на обставини, які позивачка навела для відведення судді Дніпровського районного суду міста Києва Яровенко Н. О. від розгляду її (позивачки) справи, зокрема й ті, на які заявниця повторно послалася в заяві про відвід від 04 липня 2023 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не визнав їх достатніми для відведення судді від розгляду цієї справи, тому обґрунтовано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Яровенко Н. О. залишив без розгляду відповідно до частини п`ятої статті 39 ЦПК України як таку, що повторно подана з тих самих підстав.
Верховний Суд додатково звертає увагу, що відведення судді першої інстанції від розгляду справи з підстав скасування судового рішення, тобто недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, можливо лише відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України, згідно якої суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.
Наведена норма процесуального права не поширюється на скасування ухвали про залишення позову без розгляду.
Тобто, залишення позову без розгляду та скасування у подальшому такого судового акта не зумовлює наслідків відведення судді суду першої інстанції від розгляду справи, як помилково вважає ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року є необґрунтованою.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, Макарівської селищної ради Київської області про усунення від права на спадкування, встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, визнання права власності на спадкове майно.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                     Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. В. Білоконь 
                                                                                                                  О. М. Осіян