ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 14 грудня 2023 р. 	Справа № 520/11412/23	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву  позивача про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 , головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 13.07.23 року по справі  №  520/11412/23
за позовом               ОСОБА_1        
до             Військової частини НОМЕР_1                        
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виконати певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби від 15.03.2023 відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу»;
- зобов`язати Державну організацію (установу, заклад) Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби від 15.03.2023 та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу»;
- судові витрати у повному обсязі покласти на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог, керуючись статтями 134, 139 КАС України повідомив, що очікує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи, з попереднім їх розрахунком у сумі 10000 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 у справі № 520/11412/23 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі № 520/11412/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 по справі № 520/11412/23 - скасовано. 
Прийнято постанову, якою позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.03.2023 про звільнення з військової служби – задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 15.03.2023 про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 15.03.2023 про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі представником позивача, серед іншого, на підставі статті 134, 139 КАС України повідомлено, що ОСОБА_1 очікує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи в апеляційному порядку, з попереднім розрахунком витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн, докази на підтвердження понесення яких має намір подати в порядку частини 7 статті 139 КАС України.
27.11.2023 представник позивача надіслав до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив ухвалити додаткове судове рішення по справі № 520/11412/23, яким здійснити розподіл судових витрат за результатами розгляду справи, та стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн. 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідач заперечення на вказану заяву не надсилав.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2023 заяву представника позивача – адвоката Гур`єва Андрія Альбертовича про ухвалення додаткового рішення у даній справі призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Враховуючи, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2023 по справі № 520/11412/23 була ухвалена в порядку письмового провадження, розгляд питання про ухвалення додаткової постанови слід проводити в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що така заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 252  КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Виходячи зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 7 ст. 139 КАС України).
Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів зазначає, що позивач в апеляційній скарзі, на підставі статті 134, 139 КАС України повідомляв про намір понесення ним витрат на  професійну правничу допомогу у загальній сумі 20000 грн.
Докази на підтвердження понесення судових витрат представником позивача подано до суду апеляційної інстанції 27.11.2023, що відповідає вимогам частини 7 статті 139 КАС України.
Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).
Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).
З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Положеннями ст. 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що представником позивача разом із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, надано докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а саме: Ордер серії АХ № 1144442 від 15.08.2023, договір № 01/03/2023 від 03.03.2023, додаткову угоду № 2 до Договору № 01/03/2023 від 03.03.2023 про надання професійної правничої допомоги від 03.05.2023, акт прийому-передачі наданих послуг від 18.07.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера № 06/06 від 02.06.2023 на суму 10000 грн., додаткову угоду № 3 до Договору № 01/03/2023 від 03.03.2023 про надання професійної правничої допомоги від 01.08.2023, акт прийому-передачі наданих послуг від 23.11.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера № 17/08 від 31.08.2023.
За змістом п. 1.1 Договору про надання правової допомоги № 01/03/2023 від 03.03.2023, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Гур`єв та партнери» в особі керуючого партнера адвоката Гур`єва Андрія Альбертовича (Адвокатське об`єднання) та Вакуленком Олександром Миколайовичем (Клієнт), клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу (юридичні послуги), які споживаються в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язується прийняти її та оплатити Адвокатському об`єднанню зазначені послуги.
Відповідно до п. 2.4 вказаного Договору, прийняття кожного доручення оформляється Додатковою угодою до цього Договору, яка є окремим договірним зобов`язанням і в якій зазначаються вид правничої допомоги, орієнтовні строки її надання, розмір гонорару (винагороди) та фактичних витрат, а також порядок їх сплати тощо.
Згідно із п. 1 Додаткової угоди № 2 до Договору № 01/02/2023 від 03.05.2023 Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надати професійну правничу допомогу у порядку адміністративного судочинства щодо звільнення з військової служби.
За змістом п. 2 вказаної угоди, загальна сума гонорару (винагороди) складає 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та сплачується Клієнтом до 02.06.2023.
Відповідно до п. 6 вказаної Угоди, сторони погодили, що Адвокатське об`єднання має беззаперечне право на отримання грошових коштів (не підлягають поверненню уже сплачені кошти), передбачених п. 3 цієї Додаткової угоди, незалежно від результатів розгляду справи.
Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 18.07.2023, Адвокатським об`єднанням було надано Клієнту наступні види правничої допомоги у рамках справи № 520/11412/23: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, надання усних/письмових юридичних консультацій, аналіз судової практики, складання, оформлення і надсилання позовної заяви, складання інших процесуальних документів, представництво інтересів Клієнта в місцевому адміністративному суді.
Також, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, позивачем надано Додаткову угоду № 3 до Договору № 01/03/2023 від 01.08.2023, згідно із п.1 якої, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надати професійну правничу допомогу Клієнту в Другому апеляційному адміністративному суді щодо оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 у справі № 520/11412/23. 
Згідно із п. 3 вказаної Додаткової угоди, загальна сума гонорару (винагороди) складає 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та сплачується клієнтом до 31.08.2023. У п.6 вказаної угоди зазначено, що сторони погодили, що Адвокатське об`єднання має беззаперечне право на отримання грошових коштів (не підлягають поверненню уже сплачені кошти), передбачених п. 3 цієї Додаткової угоди, незалежно від результатів розгляду справи адміністративним апеляційним судом.
Згідно з п.1 акту прийому-передачі наданих послуг від 23.11.2023, Адвокатським об`єднанням було надано Клієнту наступні види правничої допомоги у рамках адміністративного судочинства в апеляційній інстанції, справа № 520/11412/23:
- надання усних/письмових юридичних консультацій (2 години – 2000 грн. 00 коп.);
- складення, оформлення та надсилання апеляційної скарги (3 години – 3000 грн. 00 коп.);
- складення, оформлення та надсилання інших процесуальних документів (2 години – 2000 грн. 00 коп.);
- представництво інтересів Клієнта в адміністративному апеляційному суді (3 години – 3000 грн. 00 коп.).
Загальна сума  винагороди(гонорару) складає 10000 грн. 00 коп.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зі змісту норм ч.ч. 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Тобто, виключно за наявності заперечень сторони, за рахунок якої заявник просить відшкодувати витрати на правничу допомогу, суд може зменшити розмір таких витрат.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).
Колегія суддів зазначає, Військова частина НОМЕР_1 , як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у позовній заяві було повідомлено про понесення ним витрат на правничу допомогу та надано орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, орієнтовною сумою 10000 грн. Також було зазначено про намір подати докази на підтвердження понесених витрат у встановлені процесуальним законом строки.
Разом з цим, відповідачем, ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не було надано клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, у відзиві на позовну заяву також не висловлено відповідних заперечень.
За таких обставин суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не може оцінювати відповідність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правову допомогу критеріям, що передбачені у частині п`ятій статті 134 КАС України, та, відповідно, самостійно зменшувати розмір заявлених до відшкодування сум.
Поряд із цим колегією суддів враховано, що відсутність таких заперечень з боку відповідача може бути наслідком неповідомлення сторін про дату, час та місце вирішення питання щодо відшкодування судових витрат та об`єктивною відсутністю у відповідача можливості підготувати та направити свої заперечення з даного приводу у строк, визначений судом.
Однак, як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції разом із заявою про ухвалення додаткового судового рішення доказів направлення такої сторонам по справі, копію вказаної заяви із додатками було направлено Військовій частині НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку та згідно із роздруківкою трекінгу відправлення із офіційного сайту АТ «Укрпошта» отримано відповідачем 02.12.2023.
Отже, відповідач був обізнаний про намір позивача отримати відшкодування витрат на правничу допомогу, однак не вчинив жодних дій щодо висловлення заперечень стосовно заявленого ОСОБА_1 до стягнення розміру витрат на правничу допомогу. Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу із обсягом виконаних адвокатом робіт. Колегія суддів звертає увагу, що навіть під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем також не було висловлено позиції щодо не співмірності заявленою позивачем до відшкодування суми.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на викладене, враховуючи наявність в матеріалах справи документального підтвердження понесених судових витрат, відсутність належно обґрунтованих заперечень з боку Військової частини НОМЕР_1 щодо заявленого представником позивача розміру витрат на правничу допомогу, а також застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, колегія суддів вважає, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду заявленої позивачем суми з урахуванням принципу співмірності.
Разом з цим, з урахуванням того, що за наслідками розгляду апеляційної скарги позов ОСОБА_1 було задоволено частково, колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 139 КАС України, дійшла висновку, що вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 20000 грн (по 10000,00 грн за першу інстанцію та за апеляційну інстанцію) підлягає частковому задоволенню, а відтак стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ВЧ НОМЕР_1 підлягають судові витрати на правову допомогу в суді першої інстанції 5000 грн та в суді апеляційної інстанції - 5000 грн, що є пропорційним відносно задоволених вимог.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 252, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення – задовольнити частково.
Прийняти додаткову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції в розмірі 5000 грн та в суді апеляційної інстанції – 5000 грн.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Перцова Т.С.	
Судді	   	Жигилій С.П.    Русанова В.Б.