Справа № 454/3624/22                                Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/1134/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

30 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар судового засідання – Марко О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про втрату права на житло,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в якому просила визнати останніх такими, що втратили право на користування квартирою.
В обґрунтування позову зазначала, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить їй на праві власності. В даному будинку зареєстровані відповідачі, однак не проживають там понад два роки. Вони не приймають участі в утриманні будинку, не оплачують послуг за користування ним, не надають жодної допомоги в обслуговуванні житлового приміщення. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі відмовляються. У цьому зв`язку просила позов задовольнити.
Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про втрату права на житло, задоволено.
Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу, в якій міститься прохання рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом ухвалено рішення відносно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач є його матір`ю і знала про смерть сина. Крім того, заявник, 07 лютого 2023 року був призваний до війська та проходить службу у в/ч НОМЕР_1 . Звертає увагу на те, що суд не встановлював позицію позивача на час розгляду справи, підтримує позовні вимоги чи ні, оскільки ОСОБА_2 є особою похилого віку та самостійно не спроможна вчиняти дії, на думку заявника, позов організовано іншими зацікавленими особами. Заявник не був повідомлений про розгляд даної справи, тому не мав можливості дати пояснення з приводу позову. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Учасники справи, будучи належним чино повідомленими про дату, час і місце її розгляду, до суду не з`явились, про причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, від апелянта та позивача надійшли заяви, в яких міститься прохання провести розгляд справи у їх відсутність.
Наведене, на думку колегії суддів, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З матеріалів справи убачається, що 25 листопада 2022 року ОСОБА_5 подала позовну заяву, відповідачами у якій зазначила ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (а.с. 1), а провадження у справі відкрито 01 грудня 2022 року (а.с. 22).
З копії актового запису про смерть № 16 від 10 січня 2023 року убачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 36 років.
Оскаржуване рішення ухвалено 02 березня 2023 року (а.с. 27-30).
Відповідно до частин першої та другої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.
У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.
Згідно з частиною першою статі 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Таким чином, процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.
Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.
Якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, то у разі смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі, суд зупиняє провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 251 ЦПК України) до залучення до участі у справі правонаступника (пункт 1 частини першої статті 253 ЦПК України).
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина друга статті 55 ЦПК України).
У випадку, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 6 частини першої статті 186 ЦПК України), а у разі, коли провадження у справі вже відкрито, - закриває таке провадження (пункт 7 частини першої статті 255 ЦПК України). 
Проте, якщо суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи-сторони у спорі чи припинення юридичної особи-сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для його скасування в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі (частина третя статті 377 ЦПК України).
Згідно зі частиною першою цієї статті Кодексу, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Оскільки спірні правовідносини щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом не допускають правонаступництва, і його смерть наступила до ухвалення рішення судом першої інстанції, провадження у справі в частині позовних вимог до нього підлягає закриттю судом апеляційної інстанції, із скасуванням рішення суду першої інстанції у цій частині позовних вимог.
Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 не оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості, з огляду на принцип диспозитивності, здійснити його перегляд в частині позовних вимог до цього відповідача, за апеляційною скаргою іншого відповідача, яка окрім іншого не містить відповідних доводів щодо такого відповідача.
Відтак, оскаржуване рішення в цій частині слід залишити без змін.
Конституція України як Основний закон України передбачає як захист права власності, так і захист права на житло.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись у судовому порядку.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.
Згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.
Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні.
Вичерпного переліку таких поважних причин законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному окремому випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.
При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житлове приміщення, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, а також ставлення відповідача до спірного житла.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, що переглядається ОСОБА_1 вселився до спірного будинку на законних підставах (за згодою власника ОСОБА_2 ), та був зареєстрований за адресою спірного будинку з 20 січня 1990 року; доказів, що за ним на праві власності зареєстроване інше нерухоме майно (житло), матеріали справи не містять; позивачкою не надано належних та допустимих доказів непроживання цього відповідача у спірному житлі понад встановлені законодавством строки; непроживання за адресою спірного будинку з 07 лютого 2023 року пов`язане з поважними причинами, а саме з його призовом на військову службу; інтересу до такого житла не втратив.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо ОСОБА_1 .
Порушені, на думку позивача, права як власника спірного будинку, у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг та неможливість у зв`язку з його реєстрацією за адресою спірного будинку в отриманні позивачкою субсидії, можуть бути захищені в інший спосіб, а не у спосіб обраний позивачем.
Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.
Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).
Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково; оскаржуване рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати із закриттям провадження у справі в цій частині; в частині позовних вимог до ОСОБА_4 - залишити без змін, а в частині вимог до ОСОБА_1 скасувати, з ухваленням нового судового рішення про відмову в їх задоволенні. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 377, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий                                                        С.М. Копняк

Судді:                                                                С.М. Бойко

                                                                А.В. Ніткевич