08.11.23
22-ц/812/1207/23
                                                           
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 487/3901/22
Провадження № 22-ц/812/1207/23

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гукової І.Б., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів , -
В С Т А Н О В И В :

В грудні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частин всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою старшого державного виконавця Братського відділу ДВС у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26.01.2017 року відкрито виконавче провадження № 53283407 з примусового виконання вказаного рішення суду. Позивач офіційно працевлаштований, аліменти за вказаним виконавчим провадженням стягуються з його доходів регулярно, заборгованості станом на дату звернення до суду немає, в Єдиному реєстрі боржників ОСОБА_1 не значиться.
ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу з  ОСОБА_4 у позивача народився син - ОСОБА_5 , який з моменту народження зареєстрований та проживає з матір`ю - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні.
Судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2022 року у справі № 488/1902/22 з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.11.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Наказ передано до бухгалтерії за місцем робот позивача для добровільного виконання.
Отже, у позивача з моменту ухвалення рішення Братського районного суду Миколаївської області про стягнення аліментів на утримання старшої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінився сімейний стан у зв`язку з одруженням та народженням дитини, а також змінився і матеріальний стан.
Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Статтею 183 СК України визначено, що аліменти на двох дітей можуть бути стягнуті в розмірі однієї третини заробітку платника аліментів.
На даний час з позивача фактично сукупно утримується 1/2 частка його доходу щомісяця на утримання двох неповнолітніх дітей, що не відповідає вимогам закону.
Таким чином, позивач вважає, що його суттєва зміна сімейного та матеріального стану, як платника аліментів, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.
Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину всіх видів доходу на утримання обох дітей щомісяця, вважає розумним, таким, що не суперечить нормам матеріального права, а також справедливим балансом між захистом прав обох неповнолітніх дітей та позивача.
17 травня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесені зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Посилаючись на викладене, а також на ст. ст. 181, 182, 183, 192 СК України, просив зменшити розмір аліментів, що стягується з позивача на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року на утримання доньки ОСОБА_3 з 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття.
Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 29.11.2016 року з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки- ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Позивач є батьком також малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.11.2022 року з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, наказ для виконання передано до бухгалтерії ГУ НП. 
Проте, згідно довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження від 23.12.2022 року наявне одне відкрите виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29.11.2016 року про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача (а. с.5).
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що наразі з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 1/4 частині усіх доходів на кожного, що не відповідає справедливому балансу між його інтересами та інтересами дітей. На обґрунтування позовних вимог ним надано декларацію про доходи за 2021 рік, згідно якої його сукупний дохід за вказаний рік становить 208993 грн. Однак до суду позивач звернувся лише в грудні 2022 року, при цьому відомостей щодо свого доходу за 2022 рік суду не надав.
За клопотанням представника відповідача судом було витребувано інформацію про доходи позивача та встановлено, що за період з листопада 2022 року по травень 2023 року позивач отримав заробітну плати, за винятком аліментів, у розмірі 283922,60 грн. 
Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що доводи позивача про погіршення його майнового стану, свого підтвердження під час судового розгляду не знайшли.
Крім того, зменшення розміру аліментів, які стягуються на утриманні доньки ОСОБА_6 , за умови, що розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_7 залишається незмінним, може призвести до дисбалансу інтересів дітей.
Враховуючи викладене, а також висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20 та від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20, проаналізувавши норми ст. 141, 150, 180,181,192 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги, а саме не доведено погіршення його майнового стану, натомість встановлено, що рівень доходу позивача значно збільшився, а наявність на його утриманні ще однієї дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав належної правової оцінки тому факту, що аліменти на доньку стягуються з позивача не в твердій грошовій сумі, а в частині від заробітку, тобто при збільшенні доходу платника аліментів, відповідно збільшується і доход їх отримувача. За таких умов, не можна говорити, що покращення матеріального стану позивача є підставою для відмови у позові про зменшення розміру аліментів, адже в даному випадку присутній певний баланс інтересів сторін.
Відповідно до ч. 1 ст.192 СК України, а також роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Натомість суд, відмовляючи у позові, хоча і посилався на вищевказані норми, але виділив з контексту лише одну підставу для зміни (можливого зменшення) розміру аліментів: зміну матеріального стану платника, залишаючи поза увагою іншу зміну сімейного стану, яка є альтернативною попередній, за змістом ч. 1 ст. СК України.
Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме наявність на його утриманні ще однієї дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Фактично суд першої інстанції стверджує, що зміна сімейного стану платника аліментів не може бути самостійною підставою для задоволення вимоги про зменшення розміру аліментів, посилаючись на висновки Верховного суду, викладені у постановах від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.
Проте, саме в цих постановах Верховний суд, спираючись на правові висновки викладені у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13, зокрема, зазначає, що «Ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів».
Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів в даному випадку є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.
Посилається, що аліменти на утримання доньки Ассії позивач за рішенням суду сплачував регулярно, заборгованості не мав, заходи примусового стягнення з боку виконавчої служби до нього ніколи не застосовувались.
У 2020 році у позивача змінився сімейний стан - в нього з`явився ще один утриманець - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте ще два роки після його народження і до дня звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач продовжував виплачувати аліменти на утримання доньки у раніше встановленому розмірі.
Втім, син ОСОБА_7 зростає, змінюються його вікові потреби у догляді, харчуванні, забезпеченні медичним доглядом, розвитком тощо, тому, коли сину виповнилося 2,5 роки, між позивачем та його дружиною ОСОБА_4 стали виникати суперечки з приводу утримання спільної дитини батьком, оскільки сплата аліментів лише на утримання доньки свідчила про наявність явного дисбалансу інтересів дітей.
Тому, на вимогу ОСОБА_4 судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.11.2022 року з позивача. стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів й заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Це рішення позивач виконує добровільно, що по суті і було встановлено судом першої інстанції, коли в рішенні зазначено про відсутність інших відкритих виконавчих проваджень, крім того, що відкрито за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29.11.2016 року про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки.
Також вважає, що висновки суду про можливий дисбаланс інтересів обох дітей позивача у разі зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання доньки ОСОБА_6 , але залишення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_7 незмінним, є необ`єктивними, оскільки позов про зменшення розміру аліментів на сина буде пред`явлено позивачем в іншому провадженні, до іншого відповідача та з інших підстав.
Позивач, розуміючи рівень своєї відповідальності перед донькою, ніколи не відмовлявся забезпечувати в межах своїх фінансових можливостей належні умови для її розвитку, забезпечуючи дотримання якнайкращих інтересів дитини, регулярно сплачував аліменти у визначеному розмірі.
Водночас, діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року у справі №691/926/20.
Тому, враховуючи, що на даний час на утриманні позивача фактично перебувають двоє неповнолітніх дітей, це свідчить про зміну його матеріального стану.
Більш того, з огляду на щомісячний дохід позивача, який на даний час і справді значно зріс, порівняно з 2016 роком, коли було присуджено аліменти на утримання доньки, навіть у разі зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/6 частку від заробітку їх платника, дитина буде одержувати суму, яка в три рази перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів (прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років).
Крім того, відповідачка, як одержувач аліментів, в подальшому не обмежена у праві звернутися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів та визначити їх розмір в твердій грошовій сумі.
Враховуючи викладене, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
Відповідачка ОСОБА_2 через свого представника звернулася до суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Вказує, що позивач ніякої участі у вихованні дитини не бере, з дитиною вже близько п`яти років не бачиться взагалі, і донька при зустрічі навіть не впізнає батька. Позивач фактично проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та виховує і утримує сина ОСОБА_7 , отже взагалі незрозуміло, навіщо було стягувати аліментів на його утримання. Вважає, що позивач порушує принцип співмірності та справедливості, намагаючись дискримінаційним способом по відношенню саме до малолітньої Ассії в будь-який спосіб зменшити її утримання і зробити це утримання мінімальним. Позивач до суду першої інстанції в судове засіданні не з`являвся, не надав підтвердження звернення до суду про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , на яке посилався в позовній заяві, та знову в апеляційній скарзі посилається на те, що він звертатиметься до суду про зменшення розміру аліментів на сина, тим самим вводячи в оману суди.
Згідно довідки Миколаївської гімназії №31 Миколаївської міської ради Миколаївської області ОСОБА_3 була зарахована до 1-В класу 01 вересня 2020 року та навчається по теперішній час за програмою проекта "Інтелект України". У зв`язку з введенням воєнного стану навчається відбувається в умовах дистанційного навчання та потребує занять з репетиторами, що тягне додаткові витрати на освіту, тоді як син позивача навіть не відвідує дитячий садок, а отже вікові потреби дітей є різними. За такого не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на утримання доньки ОСОБА_3 .
Позивач не надав до суду жодного доказу погіршення матеріального становища чи здоров`я, а народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів (аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц (провадження №61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 (провадження №61-9460св20), від 28 травня 2021 року справа №715/2073/20).
Вважає, що позивач повинен виконувати свій батьківський обов`язок, та він не надав суду доказів, що його стан здоров`я і матеріальне становище не дозволяють йому це робити, він є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, що підтверджено довідкою про доходи, витребуваною судом першої інстанції, з якої не вбачається погіршення матеріального стану позивача та дозволяє з суми заробітної плати виплачувати аліменти на обох дітей, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. У такому випадку судове засідання відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України не проводиться.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачці строк для подачі відзиву, чим вона скористалася.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив саме зменшити розмір аліментів, визначених рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 29 листопада 2016 року користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на ст. 192 СК України.
Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачки), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.
Аналіз позовної заяви свідчить про те, що предметом позову у даній справі є зменшення розміру визначених рішенням суду аліментів, а на положення ч.5 ст. 183 СК України, та на наявність у нього ще однієї неповнолітньої дитини позивач посилався як на підстави позову.
В межах заявлених позовних вимог у даній справі, виходячи з предмету позову, суду слід було керуватися частиною першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).
В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. 
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання дочки Ассії з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку боржника, посилаючись на наявність у нього на утриманні ще однієї дитини, а саме сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також на те, що оскільки згідно ч.5 ст. 183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання двох дітей, має становити 1/3 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, то це є підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду до 1/6 ч.
        Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання дочки Ассії позивач посилався на зміну сімейного стану через народження сина ОСОБА_7 та на погіршання свого матеріального стану після винесення рішення Братським районним судом Миколаївської області рішення від 29 листопада 2016 року у зв`язку зі стягненням з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2022 року (справа № 488/1902/22).
Зазначені обставини свідчать про те, що сімейний стан позивача по зрівнянні з тим, який був на час видачі Братським районним судом Миколаївської області рішення від 29.11.2016р. дійсно змінився. 
Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, який матеріальний стан(чи був він працевлаштований, який заробіток мав, чи були у нього інші доходи тощо) був у нього на час винесення рішення Братським районним судом Миколаївської області рішення від 29 листопада 2016 року та яким він є на час звернення до суду, позивач не надав та не посилався на них в позовній заяві.
         В той же час, із наявних в матеріалах справи доказів, а саме декларації про доходи за 2021 рік вбачається, що його дохід у вигляді  заробітної плати у 2021 році становив 208993грн. (а. с.71). За період з листопада 2022р. по травень 2023 року, згідно довідки ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 29.06.2023р., нарахована йому заробітна плата становить 369276,87грн., яка за вирахуванням аліментів становить 283922,60грн.(а. с. 133).
Аналіз зазначених доказів свідчить про те, що матеріальний стан позивача за період з 2021р. по день звернення до суду з позовом (06.12.2022р) не тільки не погіршився, а навпаки покращився, що фактично не заперечується позивачем. Більш того, він в апеляційній скарзі сам констатує, що з огляду на його щомісячний дохід на даний час, він значно зріс, порівняно з 2016 роком, коли було присуджено аліменти на утримання доньки. 
Інших належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення його здоров`я позивачем суду надано не було. 
Відсутність у позивача заборгованості по сплаті аліментів по виконанню рішення Братського районного суду Миколаївської області рішення від 29 листопада 2016 року свідчить тільки про наявність у нього можливості утримувати, як дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , так і сина ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів суд правильно дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання дочки Ассії через суттєву на думку позивача зміну матеріального стану платника аліментів в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення суду.
Помилковим є також посилання позивача як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання дочки Ассії з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) на те, що розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей сумарно не повинен перевищувати розмір аліментів, встановлених ч.5 ст. 183 СК України на утримання двох дітей, оскільки зазначена норма права регулює відносин саме при видачі судового наказу в безспірному порядку. 
У разі розгляду спору в позовному провадженні, законодавець не визначає точних розмірів аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання дітей, а визначає тільки їх мінімальний розмір, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). При визначенні ж конкретного розміру аліментів суд крім стану здоров`я та матеріального становища дитини та стану здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сама по собі зміна сімейного становища платника аліментів без доведення того, що це вплинуло на можливість платника аліментів виплачувати аліменти в раніше визначеному судовим рішенням розмірі, є самостійною та достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.
При цьому колегія суддів виходить з того, що ст. 192 СК України дійсно передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. 
Проте, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України). 
Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з ОСОБА_4 має сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому на його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей.
Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, зокрема, і те, що зміна його сімейного становища вплинула на можливість виплачувати ним аліменти на утримання дочки Ассії в раніше визначеному судовим рішенням розмірі та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було. 
При цьому колегія суддів враховує, що згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір аліментів на утримання дочки Ассії відповідно до рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29.11.2016 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без підтвердження того, що народження другої дитини та необхідність її утримання вплинула на можливість сплачувати аліменти на дочку у раніше визначеному судовим рішенням розмірі, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачкою - дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.
За вище наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування судового рішення - відсутні, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року